Номер провадження: 22-ц/813/259/25
Справа № 947/2685/21
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Хажинського Р.М.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Деменчук Дмитро Анатолійович на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус-Авто», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування перереєстрації транспортних засобів, -

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області (далі РСЦ МВС в Одеській області), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус-Авто» (далі ТОВ «Тотус-Авто»), ОСОБА_4 , про визнання протиправною та скасування перереєстрації транспортних засобів, що здійснена відповідачем, а саме:

05 грудня 2015 року автомобіля марки «LEXUS GX 470», державний номер НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

29 січня 2016 року автомобіля марки «LEXUS LX 570», державний номер НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 серпня 2013 року за ОСОБА_2 , у встановленому законодавством порядку, було зареєстровано транспортний засіб марки «LEXUS GX 470» державний номер НОМЕР_1 . 10 лютого 2015 року за ОСОБА_2 було зареєстровано транспортний засіб марки «LEXUS LX 570» державний номер НОМЕР_2 .

Вказано, що позивачка неодноразово передавала право на управління зазначеними транспортними засобами іншим особам, не наділяючи їх правом володіти і розпорядження вказаним рухомим майном.

З відповіді відповідача від 17 травня 2016 року, позивач дізналася, що автомобіль марки «LEXUS GX 470" 05 грудня 2015 року був перереєстрований на підставі довідки-рахунку на громадянина ОСОБА_3 , а автомобіль «LEXUS LX 570» 29 січня 2016 року на підставі довідки-рахунку був перереєстрований на громадянина ОСОБА_4 , який в свою чергу реалізував зазначений транспортний засіб 30.01.2016 іншій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року апеляційні скарги РСЦ МВС в Одеській області та ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Тотус-Авто» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 23.12.2020 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року і ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року та від 27 квітня 2018 року в справі №815/6190/16 скасовано; провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус-Авто», ОСОБА_4 , про визнання протиправною та скасування перереєстрації транспортних засобів закрито.

Ухвалою Верховного суду від 14 січня 2021 року вказану справу передано на розгляд до Київського районного суду м. Одеси.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Деменчук Д.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання до апеляційного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та представники Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Одеській області, ТОВ «Тотус-Авто» не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендовані повідомлення про направлення судових повісток-повідомлень та довідки про доставку судових повісток-повідомлень до електронного кабінету (т. 6 а.с. 78-93).

Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 серпня 2013 року за ОСОБА_2 , було зареєстровано транспортний засіб марки «LEXUS GX 470» державний номер НОМЕР_1 .

10 лютого 2015 року за ОСОБА_2 , було зареєстровано транспортний засіб марки «LEXUS LX 570» державний номер НОМЕР_2 .

29 січня 2016 року автомобіль марки «LEXUS LX 570» 5663, 2008 р.в., колір чорний, номер шасі НОМЕР_3 , був перереєстрований в структурному підрозділі відповідача - ТСЦ 5142 - на ім`я ОСОБА_4 , видано державні номерні знаки НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 .

05 грудня 2015 року автомобіль марки «LEXUS GX 470» 4664, 2006 р.в., колір сірий, номер кузова НОМЕР_5 , був перереєстрований в структурному підрозділі відповідача - ТСЦ 5142 - на ім`я ОСОБА_3 , видано державні номерні знаки НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 .

В якості документів, підтверджуючих правомірність придбання ТЗ, громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були надані довідки-рахунки, видані ТОВ «Тотус-Авто»: від 16.11.2015 №871469 серія В1А на ім`я ОСОБА_4 та від 17.11.2015, №871470 серія ВІА на ім`я ОСОБА_3

08 серпня 2018 року автомобіль марки «LEXUS LX 570», 5663, 2008 р.в., колір чорний, номер шасі НОМЕР_3 , був перереєстрований в структурному підрозділі відповідача - ТСЦ 5142 - на ім`я ОСОБА_1 , видано державні номерні знаки НОМЕР_7 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 .

29 червня 2016 року автомобіль марки «LEXUS GX 470» 4664, 2006р.в., колір сірий, номер кузова НОМЕР_5 , був перереєстрований в структурному підрозділі відповідача - ТСЦ 5142 - на ім`я ОСОБА_5 , видано державні номерні знаки НОМЕР_9 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_10 .

В позовній заяві ОСОБА_2 просила суд визнати протиправною та скасувати перереєстрації транспортних засобів, а саме:

05 грудня 2015 року автомобіля марки «LEXUS GX 470», державний номер НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

29 січня 2016 року автомобіля марки «LEXUS LX 570», державний номер НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка ОСОБА_2 стверджує, що перереєстрація вказаних транспортних засобів є незаконною, оскільки треті особи не наділялись правом на перереєстрацію належних їй транспортних засобів та їхню реалізацію. Жодних довідок-рахунків вона не підписувала і не видавала та, як власник рухомого майна, не подавала особисто ніяких заяв на його перереєстрацію, а відповідно до норм законодавства, чинного на момент вчинення дій щодо перереєстрації, довідка-рахунок не є документом, на підставі якого здійснюється перереєстрація транспортних засобів і не підтверджує право власності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що правове регулювання відносин, пов`язаних з реєстрацією/перереєстрацією транспортних засобів здійснюється на підставі спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух», Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 №1200 (далі- Порядок №1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок №1388).

З системного аналізу приписів спеціального законодавства, закріплених у вищенаведенних актів законодавства слідує, що підприємство, що здійснює комісійну торгівлю, до 19 листопада 2015 року під час реалізації транспортних засобів видавало довідку-рахунок. Видача довідки-рахунку фактично підтверджувало обставини купівлі- продажу автомобіля і разом із договором комісії, якій укладався власником Т/3 із суб`єктом господарювання, що здійснює торгівлю транспортними засобами, слугували правомірною підставою для перереєстрації транспортного засобу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 №941 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» (надалі- Постанова №941) до Порядку №1200 та Порядку №1388 були внесенні зміни.

Відповідно до внесених постановою №941 змін, з дня набрання нею чинності - 19 листопада 2015 року, суб`єкти господарювання, які здійснюють торгівлю транспортними засобами, під час реалізації транспортних засобів замість видачі довідок-рахунків почали укладати договори купівлі-продажу, а з вичерпного переліку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів п. 8 Порядку №1388, було виключено довідку-рахунок.

Таким чином, до 19 листопада 2015 року, придбання у власність громадянами України транспортних засобів у суб`єкта господарювання на підставі довідки-рахунка, вважалось державою правомірним, тобто довідка- рахунок, складена та видана відповідно до вимог чинного законодавства на дату її складання, була оформленим в установленому порядку документом, що підтверджує набуття права власності на транспортний засіб.

Постановою №941 одночасно із виключенням з п. 8 Порядку №1388 довідок-рахунків з переліку підстав для перереєстрації, доповнено п. 8 новим абзацом такого змісту: «інші засвідчені та оформлені в установленому порядку документи, що підтверджують набуття, перехід та припинення права власності на транспортний засіб відповідно до закону».

Тимчасове введення цього припису було пов`язане саме із забезпеченням прав власників транспортних засобів, які набули право власності на підставі довідки-рахунків, виданих суб`єктами господарювання до 19 листопада 2015 року.

Наведений новий абзац пункту 8 діяв тимчасово до 22.07.2016, тобто до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №436 (надалі - Постанова 436) «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 і від 11.11.2009 №1200», якою він був виключений.

Доводи позовної заяви, про те, що позивачка не підписувала і не видавала довідки-рахунки, не подавала особисто або через свого представника заяв на перереєстрацію спірних транспортних засобів ґрунтуються на помилковому тлумаченні приписів, закріплених у Порядку №1200 та Порядку №1388.

Суб`єкт господарювання, якій здійснює торгівлю транспортними засобами, на умовах договору комісії приймає на реалізацію транспортний засіб. За змістом ст. 1011 ЦК України предметом договору комісії є надання посередницьких послуг в сфері торгового обороту, що передбачає вчинення одного або кількох правочинів, за винятком правочинів, які мають особистий характер. На продані транспортні засоби комісіонер видає покупцеві, крім інших документів, також довідки-рахунки.

Усі графи довідки-рахунка заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб`єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою.

З огляду на викладене, на ОСОБА_2 , як на комітента, приписами Порядку №1200 не покладався обов`язок видавати та підписувати довідки- рахунки.

За нормами Порядку №1388 власник звертається до сервісного центру із заявою для перереєстрації транспортного засобу. А договір комісії разом із довідкою-рахунком є документами, які підтверджують правомірність придбання транспортного засобу.

Як встановлено із наданих ТОВ «Тотус-Авто» документів, ОСОБА_2 укладені із ТОВ «Тотус-Авто» два договори комісії: №16- 11/15 від 16.11.2015 та №17-11/15 від 17.11.2015.

Доводи про те, що позивачкою не підписувались договори комісії, укладені із ТОВ «Тотус-Авто» не підтверджуються жодними належними доказами, а ґрунтуються на припущеннях позивачки та її представника.

Посилання на те, що пропущено 10-тиденний строк для перереєстрації транспортних засобів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зокрема, автомобіль марки «LEXUS LX 570» 5663, 2008р.в., колір чорний, номер шасі НОМЕР_3 , 29.01.2016 був перереєстрований в ТСЦ 5142 - на ім`я ОСОБА_4 , на підставі договору комісії від 16.11.2015 №16-11/15 та довідки-рахунок, виданої ТОВ «Тотус-Авто» від 16.11.2015 №871469 серія ВІА на ім`я ОСОБА_4 . А автомобіль марки «LEXUS GX 470» 4664, 2006р.в., колір сірий, номер кузова НОМЕР_5 , 05.12.2015 був перереєстрований в ТСЦ 5142 - на ім`я ОСОБА_3 , на підставі договору комісії від 17.11.2015 за №17-11/15 та довідки-рахунок, виданої ТОВ «Тотус-Авто» від 17.11.2015 за №871470 серія ВІА на ім`я ОСОБА_3 , спростовується, тим, що порядок №1388 не містив на час виникнення спірних правовідносин і не містить на теперішній час імперативних приписів про відмову в перереєстрації транспортного засобу у разі пропуску власником 10-денного строку для перереєстрації транспортних засобів.

Окрім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що зі змісту позовної заяви вбачається, що існує спір про право власності ОСОБА_2 на об`єкт рухомого майна, якій не вирішений із застосуванням визначеного ЦК України механізму.

У цій справі скасування проміжних перереєстрації транспортних засобів не дозволяє остаточно вирішити наявний спір і не є достатнім та ефективним захистом порушених прав позивача, відтак, не виконується основне завдання цивільного процесуального судочинства.

Позивач цим позовом намагається фактично оспорити право власності громадян, які придбали транспортні засоби, виключно у площині здійснення реєстраційних дій щодо майна.

Задоволення заявленого позову без вирішення по суті спору про право власності не матиме наслідком поновлення прав позивача, оскільки після оспорюваних реєстраційних операцій відбувалися інші правомірні перереєстрації, на нових підставах виникнення права власності.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд зазначає, що статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, провадження №12-158гс18).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги рішення суддів, які вже були прийняті в даній справі, а саме постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року, оскільки як встановлено матеріалами справи вказані судові рішення були скасовані постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року (справа №815/6190/16), а тому не породжують жодних правових наслідків та не мають преюдиційного значення.

Доводи апеляційної скарги про взаємозв`язок із фактичними обставинами справи та правовим регулюванням в частині державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Деменчук Дмитро Анатолійович залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 17 вересня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда