РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/986/25

Провадження № 2/293/595/2025

23 вересня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

І. СУТЬ СПРАВИ

19.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулось до суду із позовною заявою, за змістом якого просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №369960 від 22.09.2020року в розмірі 78803,59грн., витрати зі сплати судового збору та витрати понесені на правничу допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що 22.09.2020 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №369960, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 37500,00грн. на 730 днів, кінцева дата повернення 22.09.2022 та сплати процентів на умовах, визначених договором.

ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання за договором №369960 від 22.09.2020 виконав належним чином, та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 37500,00грн.

30.06.2021 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 30-06/2021, відповідно умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №369960 від 22.09.2020, що укладений між ТОВ «Слон Кредит» та боржником ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №369960 від 22.09.2020, що укладений між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що у порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 01.08.2025 загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості становить 78803,59 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 33857,68грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 44945,91 грн.

Враховуючи зазначене, представник позивача просить вимоги позовної заяви задовольнити.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.08.2025 справа №293/986/25 передана на розгляд судді Збаражському О.М.

На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, суд отримав відомості про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1

25.08.2025 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської відкрито провадження у справі №293/986/25. Розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначений на 23.08.2025.

09.09.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позов.

16.09.2025 позивач подав відповідь на відзив.

23.09.2025 позивач свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком. Згідно поданого відзиву на позов просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект центр» в повному обсязі та зменшити витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні, надходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В судовому засіданні 23.09.2025 суд склав вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Судом встановлено, що 22.09.2020 звернувся до ТОВ «Слон кредит» та заповнив заяву-анкету, заяву приєднання до Публічної пропозиції ТОВ «Слон кредит» на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису для вивчення правочинів від 22.09.2020, ознайомився із паспортом споживчого кредиту (а.с. 18-19, 19-20).

22.09.2020 ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит №369960.

Відповідно до п.1.3, п.1.4, п. 1.5 договору позичальнику надано кредит в розмірі 37500,00грн., строк користування кредитом до 22.09.2022, тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування кредитними коштами становить: за перший день користування кредитом 25 % в день, за усі наступні дні користування кредитом 85 % річних. Орієнтована реальна річна процентна ставку на дату укладення договору складає 126,84% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 78531,79 грн. (а.с. 16-18).

На виконання умов п. 2.1. договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 30000,00грн., що підтверджується платіжною інструкцією №3329 від 22.09.2020 (а.с. 25).

За розрахунком ТОВ «Слон кредит» заборгованість за договором №369960 складає 43401,45грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 33857,68 грн., заборгованість за відсотками нарахованими станом на 30.06.2021 - 9543,77грн. (а.с.25-26).

З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2021 ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №30-06/2021, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту №369960 від 22.09.2020, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 (а.с. 29-30,31).

На виконання умов договору факторингу №30-06/2021, ТОВ «Вердикт Капітал» 30.06.2021 перерахувало на рахунок отримувача ТОВ «Слон кредит» грошові кошти у розмірі 1841030,52 грн. (а.с.31).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №30-06/2021, підписаного сторонами договору, ТОВ «Слон кредит» відступило право грошової вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за договором №369960 у розмірі 43401,45 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 27087,31 грн., заборгованість за відсотками 16314,00грн. (а.с.32-33).

За розрахунком ТОВ «Вердикт Капітал», з урахуванням нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 30.06.2021 по 21.09.2022 у розмірі 35402,14 грн. заборгованість за договором №369960 склала 78803,59 грн. (а.с.27).

У подальшому, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за договором надання споживчого кредиту №369960 від 22.09.2020, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 (а.с. 35-38, 39).

Відповідно до реєстру боржників до договору №10-01/2023 від 10.01.2023, підписаного сторонами договору відступлення права вимоги № 10-01/2023, ТОВ «Коллект центр» набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №369960 у розмірі 78803,59 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 33857,68грн., заборгованість за відсотками 44945,91грн. (а.с.39-40).

Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов в якому заперечував проти вимог позивача та зокрема, зазначив, що ТОВ «Коллект центр» не надав суду додаток №6, який підтверджує перехід права вимоги від ТОВ «Слон кредит» до ТОВ «Вердикт Капітал». Тому вважав, що ТОВ «Вердикт Капітал» не набуло права вимоги, тому не могло його передати ТОВ «Коллект центр».

Крім того, вважав позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33857,68 грн. безпідставними, оскільки вказана заборгованість за тілом кредиту є більшою ніж отримав попередній кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» від попереднього кредитора.

Також, посилаючись на положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідач заперечив правомірність нарахування процентів за користування кредитом за період з 08.03.2022 по 22.09.2022. На підтвердження доводів викладених у відзиві на позов, відповідач надав суду витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №6 від 08.03.2022, згідно якого ОСОБА_1 з 08.03.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду молодшого лейтенанта (а.с. 63).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.05.2025, ОСОБА_1 звільнений у запас за підпунктом Б за станом здоров`я (а.с.64).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 22.09.2020 ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 уклади договір про споживчий кредит №369960, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 30000,00грн. з кінцевим терміном повернення 22.09.2022.

Окрім того, 22.09.2020 відповідач підписав заяву-анкету, паспорт споживчого кредиту та графік платежів до договору про надання споживчого кредиту, які містять істотні умови договору про надання споживчого кредиту.

На виконання умов договору, згідно платіжного доручення №3329 від 22.09.2020, ТОВ «Слон Кредит» перерахувало ОСОБА_1 30000,00 грн. за договором про надання споживчого кредиту №369960 від 22.09.2020.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними.

Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

Таким чином, суд дійшов висновку, що уклавши договір про споживчий кредит №369960 на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

30.06.2021 відбулась заміна кредитора, до позивача ТОВ «Вердикт капітал» перейшли права грошової вимоги до боржників ТОВ «Слон кредит» на підставі договору факторингу №30-06/2021.

Відповідно до п.6.1.4 договору факторингу права вимоги переходять до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів клієнтом фактору, а також реєстр боржників, в якому зазначено детальний розмір заборгованості, а також витяг з даного реєстру та акт прийому-передачі даного реєстру, що свідчить про перехід прав вимоги до правонаступника.

У свою чергу, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору №10-01/2023 відступило ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №369960, тобто до позичальника ОСОБА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників та реєстром боржників, підписаними та завіреними сторонами договору.

Дані договори не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов, отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.

Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд встановив, що позивач довів за допомогою належних та допустимих доказів факт передачі первісними кредиторами права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №369960.

Тому заперечення відповідача щодо надання позивачем неналежних доказів переходу права грошової вимоги попередніми кредиторами до позивача, суд вважає безпідставними та не приймає до уваги.

Що стосується стягнення відсотків за користування кредитними коштами нарахованими станом на 10.01.2023 в розмірі 44945,91 грн., суд зазначає наступне.

За умовами договору про споживчий кредит №369960, ТОВ «Слон кредит» надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 30000,00грн., строком на 730 днів, з кінцевим терміном повернення 22.09.2022.

Відповідач не визнає та заперечує проти стягнення з нього відсотків за означеним кредитним договором, з огляду на його статус військовослужбовця та положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року №1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Останніми змінами, які набрали чинності 19 серпня 2022 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час.

Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Аналіз п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, свідчить про те, що пільги мають: - військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідач ОСОБА_1 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 , №6 від 08.03.2022, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та проходив службу, боронячи територіальну цілісність та суверенітет України до 15.05.2025, що підтверджується доданими відповідачем доказами.

Таким чином, на відповідача ОСОБА_1 , як військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову.

Враховуючи викладене, правомірними позовними вимогами позивача є стягнення відсотків за користування кредитом №369960 нарахованими за період з 22.09.2020 по 07.03.2022.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідач не спростував належними доказами розрахунок заборгованість первісного кредитора ТОВ «Слон кредит», власного розрахунку та доказів сплати заборгованості не надав.

За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відтак, заборгованість за кредитним договором №369960, згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Слон кредит», що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 57514,08грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 33857,68 грн., заборгованість за відсотками 23656,40 грн. (нарахованими за період з 23.09.2020 по 07.03.2022) із розрахунку: 23129,29 грн. (нарахованими за період з 23.09.2020 по 22.02.2022) + 527,11 грн. (нарахованими за період з 23.02.2022 по 07.03.2022).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі RuizTorija v. Spain від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, рішення від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).

З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» було укладено договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024.

Відповідно до заяви на надання юридичної правової допомоги № 617 від 01.07.2025, витягу з акту про надання юридичної правової допомоги від 31.07.2025, загальна сума понесених витрат за надані послуги адвоката становить 18000,00 грн.

За змістом частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_1 подав заяву про зменшення суми витрат на правову допомогу до 1000,00грн.

Враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт виконаних адвокатом, обсяг наданих послуг, значимість спору для сторін, суд вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 25000,00 гривень є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт, а тому суд вважає співмірною витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Приймаючи до уваги наведене, та те, що позовна заява ТОВ «Коллект центр» задоволена на 73 %, суд дійшов висновку про стягнення витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 2190,00грн.

Разом з тим, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1768 грн 35 коп. із розрахунку 73% від задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №369960 від 22.09.2020року в розмірі 57514 грн 08 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1768 грн 35 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2190 грн. 00 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133, ;

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

Повне рішення виготовлено та підписано 25.09.2025.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ