Справа № 529/245/25
Провадження № 2/529/222/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Кириченко О.С., розглянувши в приміщенні суду в селищі Диканька Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (далі - ТОВ "Факторинг Партнерс") звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказано, що 18.01.2022 між ТОВ "Мілоан" та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 8153887 в електронній формі з використанням відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на підставі якого відповідачка отримала кредит в розмірі 10 000,00 грн та зобов`язалася повернути грошові кошти надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом і одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 1 900,00 грн. Відповідачка взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконала. 26.07.2024 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Факторинг Партнерс" було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до якого ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором від 18.01.2022. Заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за цим кредитним договором складає у загальному розмірі 22 400,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 500,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 900,00 грн - комісія за надання кредиту. Позивач зазначає, що вказана сума заборгованості була нарахована первісним кредитором - ТОВ "Мілоан". Посилаючись на вказане, позивач просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 18.01.2022 № 8153887 у загальному розмірі 22 400,00 грн та понесені у справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 2 422,40 грн і витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 25.03.2025 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідачка ОСОБА_1 декілька разів подавала до суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із наміром вирішити спір у позасудовому порядку та необхідністю додаткового часу для отримання професійної правничої допомоги і складення відзиву на позов /а.с. 84, 87, 90/, однак на час розгляду справи по суті так і не надала суду відзиву на позов, будь-яких заперечень проти позову, заяв чи клопотань.

Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 18.01.2022 між ТОВ "Мілоан" та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 8153887 в електронній формі з використанням відповідачкою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, на підставі якого відповідачка отримала кредит на споживчі потреби в розмірі 10 000,00 грн, із строком повернення на 30 днів, тобто до 17.02.2022, із відсотковою ставкою за користування кредитом - 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (на строк кредитування з 18.01.2022 по 17.02.2022), стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом - 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (у разі продовження строку кредитування) та зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 1 900,00 грн /а.с. 22-26/.

Також відповідачка підписала електронним підписом з одноразовим ідентифікатором додатки до вказаного вище кредитного договору, в якому теж були зазначені вище вказані умови надання та повернення кредиту, а саме Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту /а.с. 39-40/.

З довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ "Мілоан", вбачається, що 18.01.2022 позичальник ОСОБА_1 отримала на наданий нею номер телефону НОМЕР_1 одноразовий ідентифікатор НОМЕР_4 /а.с. 45/.

18.01.2022 відповідачка ОСОБА_1 отримала за вказаним вище кредитним договором кредитні кошти в розмірі 10 000,00 грн на зазначену нею банківську картку НОМЕР_2 , що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанцією від 18.01.2022, та наданою ТОВ "Мілоан" відомістю про щоденні нарахування та погашення /а.с. 6, 46/.

26.07.2024 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Факторинг Партнерс" було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до якого ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором від 18.01.2022 № 8153887, боржником за яким є ОСОБА_1 /а.с. 8-13/.

Набуття позивачем ТОВ "Факторинг Партнерс" права вимоги за зазначеним вище кредитним договором, боржником за яким є відповідач ОСОБА_1 , також підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 26.07.2024, Реєстру Боржників, Витягу з Реєстру Боржників до вказаного вище договору факторингу та копією платіжної інструкції про оплату ТОВ "Факторинг Партнерс" коштів на користь ТОВ "Мілоан" за отримане право вимоги заборгованості за цим договором факторингу /18-21, 28/.

Відповідно до Реєстру Боржників та Витягу з Реєстру Боржників до вказаного вище договору факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 18.01.2022 № 8153887 у загальному розмірі 22 400,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 500,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 900,00 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту /а.с. 20-21, 28/.

Вказані суми заборгованості підтверджуються також наявними у матеріалах справи Відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 8153887, наданими первісним кредитором ТОВ "Мілоан", та розрахунком заборгованості за цим договором, наданим позивачем ТОВ "Факторинг Партнерс" /а.с. 6-7/.

Додаткових нарахувань з моменту відступлення права вимоги по кредитному договору, позивачем, як новим кредитором, не було здійснено. Всі суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією за надання кредиту були нараховані первісним кредитором - ТОВ "Мілоан".

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису.

Нормою статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Як вбачається зі змісту укладеного 18.01.2022 між ТОВ "Мілоан" та відповідачкою ОСОБА_1 кредитного договору № 8153887 та додатків до нього - Графіку платежів і Паспорта споживчого кредиту, цей договір та додатки відповідно до вимог чинного законодавства підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Матеріалами справи підтверджується, що кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн за цим кредитним договором були перераховані на вказаний відповідачкою банківський рахунок. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору відповідачка своїм електронним підписом підтвердила, що вона згодна з усіма умовами цього договору, зокрема порядком надання та повернення кредиту, наданою сумою кредиту, строком його повернення, розміром відсотків за його користування та розміром одноразової комісії за надання кредиту.

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Таким чином, після укладення вказаного вище договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 у спірних правовідносинах змінився кредитор і позивач ТОВ "Факторинг Партнерс" набув право вимоги до відповідачки за зазначеним вище кредитним договором.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено факт укладення відповідачкою ОСОБА_1 із ТОВ "Мілоан" кредитного договору від 18.01.2022 № 8153887, отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн, факт переходу до ТОВ "Факторинг Партнерс" від первісного кредитора ТОВ "Мілоан" права вимоги заборгованості до відповідачки за договором факторингу, порядок і розмір нарахування заборгованості за тілом кредиту, яку не сплачено боржником в обумовлені строки, в свою чергу відповідачкою не спростовано розмір використаних кредитних коштів та заявленого позивачем розміру заборгованості за тілом кредиту, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "Факторинг Партнерс" заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 10 000,00 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту.

Щодо позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 10 500,00 грн, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статтей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору від 18.01.2022 термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 17.02.2022 /а.с. 22/.

Згідно з п. 1.5.2 кредитного договору проценти за користування кредитом у межах строку кредитування (тобто з 18.01.2022 по 17.02.2022) за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п. 1.6. кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно з п. 1.7 кредитного договору особливості нарахування процентів визначені п.п. 2, 2, 2.3 цього договору.

Відповідно до п. 2.2.1 кредитного договору позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору.

Згідно з п. 2.2.2 кредитного договору нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору.

Відповідно до 2.3.1.2 кредитного договору пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

Враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_1 у передбачений кредитним договором строк кредитування з 18.01.2022 до 17.02.2022 кредит в розмірі 10 000,00 грн не повернула, а продовжувала користуватися кредитними коштами, то ТОВ "Мілоан" відповідно до умов п. 2.3.1.2 кредитного договору, з якими погодилася відповідачка, його підписавши, нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за 60 днів, тобто за період з 18.02.2022 по 18.04.2022, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам кредитного договору.

На підтвердження законності нарахування заборгованості за відсотками позивачем до позовної заяви було долучено Відомість про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору, яка сформована первісним кредитором ТОВ "Мілоан" /а.с. 6/.

Відповідачка вказаний розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростувала, не надала власний розрахунок наявної заборгованості. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитним договором, ані перед первісним, ані перед новим кредитором відповідачка також суду не надала.

З матеріалів справи вбачається, що за весь період перебування права вимоги за зазначеним вище кредитним договором у ТОВ "Факторинг Партнерс", позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань по відсотках за користування кредитом і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено факт укладення відповідачкою ОСОБА_1 із ТОВ "Мілоан" кредитного договору від 18.01.2022 № 8153887, отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн, факт переходу до ТОВ "Факторинг Партнерс" від первісного кредитора ТОВ "Мілоан" права вимоги заборгованості до відповідачки за договором факторингу, порядок і розмір нарахування заборгованості за відсотками за користування кредитом, яку не сплачено боржником в обумовлені строки, в свою чергу відповідачкою не спростовано розмір використаних кредитних коштів та заявленого позивачем розміру заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "Факторинг Партнерс" заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 10 500,00 грн, що є заборгованістю за відсотками за користування кредитом.

Щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту у розмірі 1 900,00 грн, то суд дійшов такого висновку.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію зокрема за надання кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії зокрема за надання кредиту.

З кредитного договору від 18.01.2022 № 8153887 вбачається, що у ньому встановлена одноразова комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, відповідачка, підписуючи кредитний договір, погодилася з цією умовою договору, а тому виходячи із положень чинного законодавства та існуючої судової практики Верховного Суду, суд вважає, що стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за комісією з надання кредиту у розмірі 1 900,00 грн є правомірним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "Факторинг Партнерс" заборгованість за договором про споживчий кредит № 8153887 від 18.01.2022 у загальному розмірі 22 400,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 500,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 900,00 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту.

Щодо розподілу судових витрат у справі, суд дійшов такого висновку.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі, у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують понесення позивачем судових витрат у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 2 422,40 грн, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в розмірі 2 422,40 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" судових витрат у справі у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 9 000,00 грн, суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, укладений між ТОВ "Факторинг Партнерс" та Адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" про надання юридичної допомоги за відповідною заявкою /а.с. 33-34/; прайс-лист АО "Лігал Ассістанс" із зазначенням виду послуг та їх вартості /а.с. 34/; заявку на надання юридичної допомоги № 336 від 01.02.2025 у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , згідно якої витрачено на усну консультацію та складення позову 4 години, загальна вартість послуг 9 000,00 грн /а.с. 35/; витяг з акту № 5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025, відповідно до якого входить: надання усної консультації, на що витрачено 2 години вартістю 3 000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду протягом 2 годин - 6 000,00 грн /а.с. 36/.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/.

Так, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли через стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим, адвокатом в інтересах позивача, було здійснено підготовку та складено позовну заяву.

Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Враховуючи те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, враховуючи усталену судову практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до 4 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. cт. 10, 12, 13, 17, 81, 89, 137, 141, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" заборгованість за договором про споживчий кредит від 18 січня 2022 року № 8153887 у загальному розмірі 22 400 (двадцять дві тисячі чотириста) грн 00 коп, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 500,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 900,00 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" понесені у справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс", місцезнаходження: м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Головуючий О.С. Кириченко