Номер провадження: 22-ц/813/845/25
Справа № 495/9545/14-ц
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС", відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2023 року, ухвалене Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у складі: судді Прийомової О.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС"до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" про визнання договору поруки недійсним,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивувало тим, що 24 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" та ОСОБА_2 був укладений договір № 999-00026036/1 про надання кредиту, відповідно до якого банком наданий відповідачу овердрафт за допомогою платіжної картки VISA Electron, з максимальною сумою заборгованості 50000 грн, зі сплатою 19% річних від суми заборгованості, остаточна дата повернення овердрафту до 23.12.2014 року.

Відповідно до умов п. 1.1 умов договору кредиту, банк зобов`язується надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки VISA Electron у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № 999-00026036 коштів понад кредитний залишок коштів на рахунок, в межах встановленого строку та ліміту овердрафту. Також договором кредиту передбачено отримання кредиту позичальником самостійно за допомогою платіжної картки у готівковій чи безготівковій формі.

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту щодо видачі кредиту виконав в повному обсязі, що підтверджується виписками з особового рахунку № НОМЕР_1 за період з 24.12.2012 року по 11.11.2014 року.

Згідно п. 3.3.5 договору кредиту, позичальник зобов`язався повернути в повному обсязі овердрафт з нарахованими процентами за фактичний час його використання, штрафними санкціями у терміни, визначені договором.

Відповідно до п. 2.6 договору кредиту встановлено, що сплата відсотків позичальником здійснюється щомісячно за фактичний термін користування кредитом не пізніше 24 числа, починаючи з 24 січня 2013 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання кредиту № 999-00026036/1 від 24.12.2012 року відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно комісію за розрахункове обслуговування поточного рахунку, загальна сума щомісячного платежу по вищевказаним зобов`язанням визначена в додатку № 1 до кредитного договору.

Протягом періоду кредитування, відповідач порушує умови договору кредиту щодо сплати основної заборгованості, нарахованих відсотків та комісії.

В зв`язку з чим, позивач звертався до відповідача з листом-претензією за вих. № 524 від 27.08.2014 року з вимогою погасити заборгованість в повній сумі, яка відправлена поштою, про що свідчить поштове повідомлення, але відповідач зазначені вимоги щодо погашення простроченої заборгованості в добровільному порядку не виконує.

В п. 4.9 договору кредиту встановлена відповідальність відповідача за повне або часткове прострочення повернення кредиту (овердрафту) та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором у вигляді обов`язку сплати банку штрафу у розмірі 200 грн за перший прострочений платіж, 500 грн за кожний наступний прострочений поспіль платіж.

В забезпечення виконання зобов`язань за договорами про надання кредиту та про відкриття та обслуговування карткового рахунку, 24 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" та ОСОБА_1 укладений договір поруки.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки, відповідач ОСОБА_1 зобов`язується перед позивачем у повному обсязі, солідарно з ОСОБА_2 відповідати за виконання зобов`язань за договором кредиту № 999-00026036/1 від 24.12.2012 року, а саме щодо сплати основного зобов`язання, процентів за користування кредитом, комісій у розмірах, передбачених договором кредиту, штрафних санкцій згідно з умовами договору кредиту та зобов`язань за договором № 999-00026036 відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA Electron для фізичних осіб, а саме щодо сплати комісій за розрахункове обслуговування поточного рахунку.

Станом на 11.11.2014 рік, заборгованість складає 48787 грн (сорок вісім тисяч сімсот вісімдесят сім) 85 коп. (вісімдесят п`ять), яка складається з:

- 29159,48 грн - заборгованість за кредитом;

- 5788,37 грн - заборгованість по сплаті відсотків;

- 8640 грн - комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку;

- 5200 грн - штраф.

Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач, у свою чергу, прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором.

Позивач із посиланням як на правову підставу своїх вимог на ст. 509, 525, 526, 530, 536, 625, 1948, 1049, 1054 ЦК України просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість у розмірі 48787, 85 грн за кредитним договором № 999-00026036/1, судовий збір у розмірі 487,88 грн.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Імексбанк" заборгованість згідно кредитного договору № 999-00026036/1 від 24.12.2012 року у розмірі 48787 грн, яка складається з: 29159,48 грн - заборгованість за кредитом; 5788,37 грн - заборгованість по сплаті відсотків; 8640 грн - комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку; 5200 грн - штраф. Вирішено судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 23.02.2015 року, вказуючи що про розгляд вказаної цивільної справи йому відомо не було, оскільки жодної судової повістки він не отримував.

Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2015 року скасовано та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

15 березня 2019 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої просив суд визнати недійсним з моменту вчинення Договір поруки від 24 грудня 2012 року між ним та ПАТ «Імексбанк», згідно якого він ОСОБА_1 поручився перед Кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за Кредитним договором № 999-00026036/1 від 24 грудня 2012 року, стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказаний договір поруки між ним та Банком є недійсним з часу його укладення, оскільки при укладені Договору банком порушені ст. 647 ЦК України, згідно якої договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцем знаходження юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

З договору поруки вбачається, що він укладений 24 грудня 2012 року у м. Одеса між ним та начальником відділення № 2 АТ «Імексбанк» у м. Білгород - Дністровський ОСОБА_3 у м. Одеса, що не відповідає дійсності і знаходиться у протиріччі з вимогами ст. 29, 93, ч. 1 ст. 638 ЦК України.

Договір про надання кредиту укладений в м. Білгород-Дністровський, що знаходиться у протиріччі з місцем укладання Договору поруки.

Уповноважена особа не могла одночасно при укладанні Договору про надання кредиту та Договору поруки одночасно знаходитися у м. Білгород-Дністровський та у м. Одеса.

У Договорі поруки вказано, що начальник відділення, який уклав Договір, діє на підставі довіреності від 26 січня 2012 року, однак в Договорі не вказано, до якої дати дійсна довіреність, чи мав право начальник ввіділу укладати Договір поруки з ним.

На укладеному договорі поруки відсутній номер Договору, що свідчить про відсутність його реєстрації у ПАТ «Імексбанк».

У порушені вимог п. 1.2 Договору поруки кредитор не ознайомив його зі всіма умовами договору між Банком та ОСОБА_2 , його ознайомили тільки з сумою кредиту та строком його повернення.

Надав також заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з поважних причин.

Ухвалою суду від 26.03.2019 зустрічну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про визнання договору поруки недійсним, об`єднано в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Від представника позивача ПАТ «Імексбанк» до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву позивача, відповідно до якого просив суд у задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3.Волевиявления учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 647 Цивільного Кодексу України, договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ПАТ «ІМЕКСАНК» та ОСОБА_1 , укладаючи 24.12.2012 року Договір поруки, досягли згоди, що даний договір укладається у м. Одесі.

Стаття 647 Цивільного кодексу України є диспозитивною, тобто установленою державою правило поведінки діє лише тоді, коли учасники регульованих суспільних відносин самі не встановили для себе іншого правила, а отже Договір поруки від 24.12.2012 року відповідає статті 647 Цивільного кодексу України.

Окрім того, Позивач за зустрічним позовом посилається на ст. 638 ЦК України як на підставу недійсності правочину, адже сторони нібито не дійшли згоди з усіх істотних умов договору, але, незважаючи, що місце укладання договору - не є істотною умовою договору поруки, твердження ОСОБА_1 може вплинути лише на визнання оспорюванного договору неукладеним.

А відповідно до ч. 8 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої стати 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦІК (435-15) тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Згідно із статтями 210 та 640 ЦК (435-15) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Отже, посилання Позивача за зустрічним позовом на ст. 638, 647 ЦК України як на підставу визнання Договору поруки від 24.12.2012 року не знаходять свого підтвердження в українському законодавстві, а тому є незаконними.

Умовами чинного законодавства не передбачено, що кредитний договір та договір поруки до нього повинні бути укладеними в одному місті та одночасно.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем за зустрічною позовною заявою не доведено факт обмеження начальника відділення № 2 АТ «МЕКСБАНК» у місті Білгород-Дністровський на укладання кредитних договорів та договору поруки.

Відповідно до ст. 95 ЦК України Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину ії функцій.

Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза ії місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Філії та представництва не є юридичними особами.

Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Керівники філії та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі видано нею довіреності.

Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

А стаття 23 Закону України «Про банки та банківську діяльність» взагалі не містить положень, що викладені позивачем у зустрічний позовній заяві.

Відсутність номеру на Договорі поруки та що, на думку позивача за зустрічним позовом, відсутність реєстрації - підстава недійсності правочину - не регламентовано жодним нормативно-правовим актом України.

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки від 24.12.2012 року Поручитель ознайомлений з умовами Договору кредиту. Договору про відкриття рахунку, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо положень договорів не має.

Позивач своїм підписом засвідчив, що він ознайомлений з усіма умовами, порядком погашення кредиту, відсотковою ставкою та інше.

Отже, Позивачем за зустрічною позовною заявою не надано жодних належних та допустимих доказів, які б слугували підставою для скасування Договору поруки від 24.12.2012 року.

02 серпня 2019 року від представника позивача надійшла заява про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просить суд застосувати позовну давність до зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Імексбанк» про визнання договору поруки недійсним по справі № 495/9545/14-ц.

У липні 2021 року до суду від представника ТОВ "ФК "Фінрайт"" надійшла заява про заміну позивача та стягувача по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" про визнання Договору поруки недійсним, просив суд: здійснити процесуальне правонаступництво у цивільній справі № 495/9545/14-ц відносно позивача (стягувача) Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт»; замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансовакомпанія «Фінрайт» у виконанні рішення суду у цивільній справі № 495/9545/14-ц .

Ухвалою суду від 15 липня 2021 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 19 липня 2021 року, заяву представника ТОВ "ФК "Фінрайт"" про залучення правонаступника позивача та стягувача ПАТ "Імексбанк" по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" про визнання Договору поруки недійсним задоволено.

Залучено ТОВ "ФК "Фінрайт" як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» у виконанні рішення суду у цивільній справі № 495/9545/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про солідарнестягнення заборгованості за кредитним договором № 999-00026036/1 від 24.12.2012 року в розмірі 48787,85 грн та судового збору в сумі 487,88 грн.

У січні 2023 року ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" звернулось з заявою про залучення до справи правонаступника позивача, у звзяку із тим, що 06.12.2021 між ТОВ "ФК"ФІНРАЙТ" та ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" було укладено Договір факторингу № 001/06-12.

Згідно з умов договору до ТОВ "ФК"ЕЛІТ ФІНАНС" перейшло, зокрема, право вимоги за кредитним договором № 999-00026036/1 від 24.12.2012 року, укладеним між первісним кредитором та позичальником.

Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року заяву ТОВ "ФК "Фінрайт"" про залучення правонаступника позивача та стягувача задоволена.

Залучено ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" як правонаступника позивача ТОВ "Фінансова компанія "ФІНРАЙТ" до участі у справі № 495/9545/14-ц (а.с. 48, т. 2).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2023 року позов ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" заборгованість, згідно кредитного договору № 999-00026036/1 від 24.12.2012 року у розмірі 48787,85 грн, яка складається з: 29159,48 грн - заборгованість за кредитом; 5788,37 грн - заборгованість по сплаті відсотків; 8640 грн - комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку; 5200 грн - штраф.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частках витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,88 грн.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" про визнання Договору поруки недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_1 просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2023 року в частині стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 24.12.2012 скасувати та відмови у задоволені його зустрічного позову про визнання недійсним договору поруки як ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права скасувати та відмовити у задоволенні позовної заяви в наведеній частині та задовольнити його зустрічний позов та визнати Договір поруки від 24.12.2012 між ним та ПАТ «Імексбанк» недійсним.

Доводами апеляційної скарги розгляд судом справи з порушенням норм процесуального права без участі відповідача ОСОБА_2 та без повідомлення його належним чином про розгляд справи; через неправильне застосування норм матеріального права суд помилково дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та відсутність обґрунтованості зустрічного позову.

Підставами для визнання недійсним договору поруки є неправильна вказівка міста його укладення: м. Одеса замість фактичного - м. Білгород-Дністровський, що є місцем проживання ОСОБА_1 і що є порушенням вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України і недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов Договору, а також не узгоджується із місцем укладення кредитного договору.

В договорі поруки не вказано, до якої дати дійсна довіреність начальника відділення, який укладав договір, і уповноважена особа не могла одночасно знаходитися в м. Білгород-Дністровский та в м. Одесі, заявнику довіреність не показували і з повноваженнями начальника відділення не ознайомили.

На укладеному договорі поруки відсутній його номер, що свідчить про відсутність його реєстрації у ПАТ «Імексбанк».

Обидва договори оформлені в один день, проте в різних містах, на що суд не звернув уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», яке набуло прав вимоги первісного кредитора за договорами, апеляційну скаргу не визнало, посилаючись на те, що судом виконані вимог ст. 128 ЦПК України та належно повідомлено відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи; сторонами під час укладення оспорюваного договору дотримано вимоги ч. 1 ст. 638, 553, 5 47 ЦК України, і передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 215, ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України підстав для визнання його недійсним немає, крім того, ЦК не передбачає перелік істотних умов, які повинен містити договір поруки.

Виходячи із змісту норм права, що регулюють укладення та виконання умов договору поруки, відсутність таких умов як місце його укладання, реєстраційного номеру, а також наявність факту досягнення згоди між сторонами щодо всіх вищевказаних істотних умов договору, що підтверджується особистим підписом поручителя, посилання на порушення вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України є безпідставним.

Щодо дійсності довіреності представника Банку, то скаржник не позбавлений був можливості знайомитися із довіреністю представника, якщо мав сумніви з цього приводу.

Наведене заявником свідчить про намагання заявника ухилитися від взятих на себе зобов`язань за Договором поруки, що не узгоджується із доктриною заборони суперечливої поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В судове засідання сторони, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не зявилися: відповідач ОСОБА_2 у відповідності до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки за зареєстрованою адресою повернулося поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній», також відповідач ОСОБА_4 повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади, оскільки з відповіді № 1349465 від 05.05.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що вказаними параметрами особу не знайдено; позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" та відповідач ОСОБА_1 , в установленому законом порядку, повістку отримали 04.08.2025 17:12:33 та 04.08.2025 о 17:35:28 відповідно в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідками (а.с. 179, 179 зв. т. 2, ), що не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" та ОСОБА_2 укладений договір № 999-00026036/1 про надання кредиту, відповідно до якого банком наданий відповідачу овердрафт за допомогою платіжної картки VISA Electron, з максимальною сумою заборгованості 50000 грн, зі сплатою 19% річних від суми заборгованості, остаточна дата повернення овердрафту до 23.12.2014 року (т. 1 а.с. 18-22).

Відповідно до умов п. 1.1 умов договору кредиту, банк зобов`язується надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки VISA Electron у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № НОМЕР_2 коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунок, в межах встановленого строку та ліміту овердрафту. Також договором кредиту передбачено отримання кредиту позичальником самостійно за допомогою платіжної картки у готівковій чи безготівковій формі.

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту щодо видачі кредиту виконав в повному обсязі, що підтверджується виписками з особового рахунку № НОМЕР_2 за період з 24.12.2012 року по 11.11.2014 року.

Згідно п. 3.3.5 договору кредиту, позичальник зобов`язався повернути в повному обсязі овердрафт з нарахованими процентами за фактичний час його використання, штрафними санкціями у терміни, визначені договором.

Відповідно до п. 2.6 договору кредиту встановлено, що сплата відсотків позичальником здійснюється щомісячно за фактичний термін користування кредитом не пізніше 24 числа, починаючи з 24 січня 2013 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання кредиту № 999-00026036/1 від 24.12.2012 року відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно комісію за розрахункове обслуговування поточного рахунку, загальна сума щомісячного платежу по вищевказаним зобов`язанням визначена в додатку №1 до кредитного договору.

Протягом періоду кредитування, відповідач порушує умови договору кредиту щодо сплати основної заборгованості, нарахованих відсотків та комісії.

В зв`язку з чим, позивач звертався до відповідача з листом-претензією за вих. № 524 від 27.08.2014 року з вимогою погасити заборгованість в повній сумі, яка відправлена поштою, про що свідчить поштове повідомлення, але відповідач зазначені вимоги, щодо погашення простроченої заборгованості в добровільному порядку не виконує.

В п. 4.9 договору кредиту встановлена відповідальність відповідача за повне або часткове прострочення повернення кредиту (овердрафту) та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором у вигляді обов`язку сплати банку штрафу у розмірі 200 грн. за перший прострочений платіж, 500 грн за кожний наступний прострочений поспіль платіж.

В забезпечення виконання зобов`язань за договорами про надання кредиту та про відкриття та обслуговування карткового рахунку, 24 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" та ОСОБА_1 укладений договір поруки.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки, відповідач ОСОБА_1 зобов`язується перед позивачем у повному обсязі, солідарно з ОСОБА_2 відповідати за виконання зобов`язань за договором кредиту № 999-00026036/1 від 24.12.2012 року, а саме щодо сплати основного зобов`язання, процентів за користування кредитом, комісій у розмірах, передбачених договором кредиту, штрафних санкцій згідно з умовами договору кредиту та зобов`язань за договором № 999-00026036 відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA Electron для фізичних осіб, а саме щодо сплати комісій за розрахункове обслуговування поточного рахунку.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС"до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконує прийняті на себе зобов"язання, відповідно до договору кредиту, та прийнявши до уваги відступлення прав вимоги попереднім кредитором ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс», про що на виконання вимог договору та чинного законодавства України було повідомлено боржника, проте, останній не скористався своїм правом добровільного повернення заборгованості, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, вважає за необхідне задовольнити позов ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог позивача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за зустрічною позовною заявою не надано жодних належних та допустимих доказів, які б слугували підставою для скасування Договору поруки від 24.12.2012 року.

Переглядаючи вказане рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3.Волевиявления учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин мас вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 647 Цивільного Кодексу України, договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76,77 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_1 про допущені судом порушення норм процесуального права та розгляд судом першої інстанції справи без участі відповідача ОСОБА_2 та без його належного повідомлення про розгляд справи, апеляційний суд зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не уповноважував відповідача ОСОБА_1 представляти його інтереси у даній справі в апеляційній інстанції.

Відповідно до вимог статей 6062 ЦПК України представництво інтересів сторони можливе лише за наявності належним чином оформлених повноважень (довіреності, ордера адвоката тощо). Оскільки таких документів не подано, доводи, викладені іншим відповідачем від його імені, є безпідставними і не можуть братися судом до уваги.

Доводів про неналежне повідомлення заявника ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи апеляційна скарга не містить.

Таким чином, відповідні доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Щодо посилання відповідача про неправильне застосування судом норм матеріального права під час розгляду його зустрічного позову про визнання Договору поруки недійсним, то таке не може бути взято до уваги.

Підставами для визнання недійсним договору поруки відповідачем ОСОБА_1 позивачем за зустрічним позовом - зазначалося неправильна вказівка міста укладення: м. Одеса замість фактичного м. Білгород-Дністровський, що є місцем проживання ОСОБА_1 , що є порушенням вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України і свідчить, на думку заявника, про не досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов Договору, а також, що таке не узгоджується із місцем укладення кредитного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 553, частини першої статті 554 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Положення статті 204 ЦК закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 647 ЦК України договір є укладениму місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним.

Оскільки ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_1 , укладаючи 24.12.2012 договір поруки, досягли згоди, що даний договір укладається у м. Одесі, а норми ст. 647 ЦК України є диспозитивними, тобто установленим державою правилом поведінки щодо його дії лише тоді, коли учасники регульованих суспільних відносин самі не встановили для себе іншого правила, а, отже, Договір поруки від 24.12.2012 відповідає вимогам вказаної статті.

Посилання заявника на вимоги ст. 638 ЦК УКраїни як на підставу недійсності правочину, оскільки сторони нібито не дійшли згоди з усіх істотних умов договору, але, незважаючи на місце укладення договору не є істотною умовою договору поруки, то твердження ОСОБА_1 може вплинути лише на визнання оспорюваного договору неукладеним.

Відповідно до ч. 8 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої стати 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦІК ( 435-15 ) тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такий реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд вірно відмовив в задоволенні позову про визнання договору поруки недійсним.

Крім того, умовами чинного законодавства не передбачено, що кредитний договір та договір поруки до нього повинні бути укладеними в одному місті та одночасно, тому таке посилання заявника є негрунтовним.

Так само, не заслуговує на увагу як підстава для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення довід апеляційної скарги щодо можливих обмежень начальника відділення № 2 АТ «МЕКСБАНК» у місті Білгород-Дністровський на укладання кредитних договорів та договору поруки.

Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину ії функцій.

Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза ії місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Філії та представництва не є юридичними особами.

Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Керівники філії та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі видано нею довіреності.

Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки від 24.12.2012 року Поручитель ознайомлений з умовами Договору кредиту, Договору про відкриття рахунку, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо положень договорів не було.

Заявник своїм підписом засвідчив, що він ознайомлений з усіма умовами, порядком погашення кредиту, відсотковою ставкою та інше.

Також заявник не був позбавлений можливості під час укладення договору перевірити повноваження особи як представника юридичної особи, з якою він укладав оспорюваний правочин.

Крім того, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя зазначеної статті встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

З огляду на норми статей 92, 237-239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

До вказаних висновків дійшов також Верховний Суд України у постановах від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16, від 12.04.2017 у справі № 6-72цс17, з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджує неґрунтовність вказаного доводу, оскільки визначальним є встановлення факту, що на момент укладення договору контрагент юридичної особи міг та мав знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи.

Такого по справі не доведено.

Отже, Позивачем за зустрічною позовною заявою не надано жодних належних та допустимих доказів, які б слугували підставою для скасування Договору поруки від 24.12.2012 року.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду є ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для його зміни чи скасування за доводами апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 23 вересня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова