печерський районний суд міста києва
09 вересня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Новака Р.В.,
при секретарі судових засідань - Бурячок А.І.,
розглянувши заяву представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Воротиленка О.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Микитенко Олени Віталіївни, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Тараненко Ольги Олегівни, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Баліна Павла Павловича, третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішень державних реєстраторів, визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, -
У провадженні суду перебувала зазначена цивільна справа.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2025 було закрито провадження по справі позовною заявою ОСОБА_2 до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Микитенко Олени Віталіївни, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Тараненко Ольги Олегівни, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Баліна Павла Павловича, третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішень державних реєстраторів, визнання права власності на об`єкти нерухомого майна.
26.08.2025 через систему «Електронний суд», яка була зареєстрована 27.08.2025, від представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Воротиленка О.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення в частині витрат на професійну правничу допомогу, в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, в якій останній просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 130000,00 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, представником третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Воротиленком О.В. в письмових поясненнях третьої особи від 25.02.2025 було заявлено про надання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу. Заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу була подана через систему «Електорнний суд» 26.08.2025 та зареєстрована канцелярією суду 27.08.2025. Зважаючи на те, що ухвалу по справі ухвалено 21.08.2025, оприлюднено рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 28.08.2025, а заява про ухвалення додаткового рішення була подана до суду 26.08.2025, суд вважає за можливе вирішити заяву про ухвалення додаткового рішення по суті.
08.09.2025 представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Пашковським Д.В. до суду було подано заперечення проти заяви про стягнення судових витрат, в яких останній просив відмовити в задоволенні заяви, оскільки, заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу є вочевидь завищеною, не співмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг і часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а деякі з наданих послуг (зокрема, заяви про ухвалення додаткового рішення) не можна вважати необхідними та неминучими, тому визначена ОСОБА_1 сума в розмірі 130000,00 грн направлена на незаконне збагачення. Більш того, ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу (здійснення фактичної оплати), що унеможливлює визнання таких витрат як фактично понесених. У випадку ж, якщо суд все ж таки дійде до висновку про необхідність задоволення заяви про стягнення судових витрат, з урахуванням наведених у запереченнях аргументів, позивач наполягає на зменшенні розміру заявлених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
09.09.2025 представником третьої особи ОСОБА_1 - адвокатом Воротиленком О.В. до суду було подано відповідь на заперечення представника позивача, в яких останній зазначав, що саме дії ОСОБА_2 вчиняючи раніше дії неправомірного характеру щодо нерухомого майна, яке є забезпеченням за зобов`язаннями перед ОСОБА_1 ,, подав безпідставний позов по справі, від якого згодом і відмовився . Повністю надуманими є доводи ОСОБА_2 в частині того, що у заяві про стягнення витрат не вказано розрахунки використаного адвокатом часу або те що гонорар не слід враховувати в розрахунок витрат. В той же час, чи відмова від позову чи відмова в задоволенні позову для ОСОБА_4 принципового значення не мають, оскільки в будь-якому фінальне процесуальне рішення в такому випадку є позитивним і призводить до негативного вирішення претензій з боку позивача саме для такого вирішення спору і були направлені зусилля представника ОСОБА_1 - адвоката Воротиленка О.С.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Воротиленка О.В. про розгляд справи без його участі.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Перевіривши заяву про ухвалення додаткового рішення, зміст судового рішення, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд встановив наступне.
Так, за наслідком розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами апарату Верховної Ради України про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, 20.12.2023 ухвалено рішення про часткове задоволення позову.
Разом з тим, у вказаному рішенні судом не вирішено питання про судові витрати в частині витрат на професійну правничу допомогу позивача.
У заяві про ухвалення додаткового рішення в частині витрат на професійну правничу допомогу від 27.08.2025 представник третьої особи ОСОБА_1 - адвокат Воротиленко О.В. просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 130000,00 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.
За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Частиною 12 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
Поряд із цим, ЦПК України не містить норм, які б встановили критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження (постанова Верховного Суду від 26.04.2022 у справі №185/8266/20-ц).
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Поряд із цим, Верховним Судом у постанові від 17.02.2021 у справі №308/9100/19-ц сформована правова позиція, згідно якої дія норми ч. 5 ст. 142 ЦПК України щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження поширюється, зокрема, й на правовідносини, що виникають у зв`язку з розглядом скарг на дії, рішення, бездіяльність виконавця.
Аналіз положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі необхідною умовою для компенсації особі (одній стороні) здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, є необґрунтовані дії іншої сторони, що і зумовили відповідні витрати під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом (постанова Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №308/9100/19).
Крім того, відповідно до матеріалів справи, 21.08.2025 представником позивача - адвокатом Селівакіним І.О. через систему «Електронний суд» було подано заяву про відмову від позову, посилаючись на положення ч. 2 ст. 49 ЦПК України.
Отже, саме відповідна заява представника позивача про відмову від позову (реалізація позивачем своїх процесуальних прав) призвела до закриття провадження у справі.
Враховуючи те, що третя особа довела у чому полягали необґрунтовані дії позивача, відсутні правові підстави для відмови у задоволенні поданої заяви про ухвалення додаткового рішення.
Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Згідно ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
При цьому, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц та від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18.
Як визначено у п. 1.1 договору про надання правової допомоги адвокатом від 08.11.2019, адвокат зобов`язується за дорученням клієнта умовах та в порядку передбаченому договором надавити правову допомогу клієнту в судових органах всіх юрисдикцій та інстанцій під час здійснення цивільного, кримінального, господарського та/або адміністративного судочинства, перед органами/підрозділами ДВС Міністерства юстиції України, в органах/підрозділах/відділах тощо МВС України, в тому числі, але не виключно, в Національній поліції України, а також будь-яких інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, щодо складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру з питань захисту прав та законних інтересів клієнта, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату плату за надану правову допомогу, гонорар, а також у випадку необхідності фактичні витрати, пов`язані з виконанням договору.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У частині 3 ст. 141 ЦПК України визначене загальне правило розподілу судових витрат. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, а саме, що справа незначної складності, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу , а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Більш того, суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 по справі №904/4507/18, з цього приводу виснувала про можливість існування «гонорару успіху», як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В свою чергу, «гонорар успіху» визначено договором про надання правничої допомоги як гонорар, який виплачується адвокату після ухвалення судового рішення виключно у випадку позитивного вирішення справи.
Така винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як «гонорар успіху», на переконання суду, за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст.ст. 632, 903 ЦК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою в розумінні ст. 137 ЦПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат.
Тобто, «гонорар успіху» не є складовою витрат на професійну правничу допомогу.
З огляду на викладене, заява представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Воротиленка О.С. про відшкодування судових витрат підлягає частковому задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 133-141, 247, 264, 265, 270, 269, 351, 353, 354, 355 ЦПК України, суд,
Заяву третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Воротиленка О.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Микитенко Олени Віталіївни, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Тараненко Ольги Олегівни, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Баліна Павла Павловича, третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішень державних реєстраторів, визнання права власності на об`єкти нерухомого майна - задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Микитенко Олени Віталіївни, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Тараненко Ольги Олегівни, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Баліна Павла Павловича, третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішень державних реєстраторів, визнання права власності на об`єкти нерухомого майна.
В іншій частині заяви - відмовити.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги на додаткове рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Третя особа-1: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Третя особа-2: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя Р.В. Новак