КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року місто Київ.

Справа № 355/97/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12010/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-головуючий), Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», в інтересах якого діє Гедзь Ольга Віталіївна, на рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 квітня 2025 року (у складі судді Чальцевої Т.В., інформація щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутня)

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ

У січні 2025 року позивач ТОВ «Фінпром Маркет» звернувся до Баришівського районного суду Київської області із вищевказаною позовною заявою.

Свої вимоги мотивував тим, що 05 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - «Первісний кредитор») та ОСОБА_2 (далі - «Позичальник») було укладено Кредитний договір № 75919441 (далі - Договір).

Договір був укладений електронним цифровим підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису RENyOyVfKL, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу -ІНФОРМАЦІЯ_2) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою Позикодавцем, Позичальник/Відповідач: ОСОБА_3 , PHOKПП: НОМЕР_1 , з яким/якою укладено договір №75919441 від 05 серпня 2021 року, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: RENy0yVfKL. Час відправки ідентифікатора позичальнику:05.08.2021 18:06:37. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: ІНФОРМАЦІЯ_1

Тoгo ж дня, Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №75919441 від 05 серпня 2021 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 12 800,00 грн шляхом їx перерахування на банківський картковий рахунок відповідачкиа № НОМЕР_2 , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи),так як перерахунок коштів з банківського рахунку Позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджусться електронною платіжною інструкцісю №0a1d21c5-8b14-4af5- 9819-dd6c7174fП5 від 05.08.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документів, що складений та підписаний в електронній формі.

Згідно листа №24/12/24-45 від 24 грудня 2024 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок відповідачки на підставі платіжної інструкції №0a1d21c5-8b14-4af5-9819-dd6c7174fП5 (кошти перераховані за посередництвом платіжної установи) перераховано кошти на виконання умов Договору позики №75919441 .

Згідно довідки № КД-000005085/ТНПП від 23 грудня 2024 року ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код СДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01 .2018 р., укладеного між Компанією/ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 05 серпня 2021 року, сума 12 800,00 грн за номером платіжної картки № НОМЕР_2, номер платежу iFa1d21c5-8b14-4af5-9819-dd6c7174fП5.

Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.

21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75919441 від 05 серпня 2021 року.

31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75919441 від 05 серпня 2021 року.

Відповідно до реєстру прав вимог від 31 березня 2023 року до договору факторингу №310323 ФМ від 31 березня 2023 року ТОВ «Фінпром маркет» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 40 456,22 грн, з яких 12 800 грн, - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27 656,22 грн - сума заборгованості за відсотками.

Станом на дату підготовки позовної заяви поточна сума заборгованості складала: 40 456,22 грн, зокрема:

-12 800,00 грн - сума заборгованості за основоною сумою боргу;

-27 656,22 грн - сума заборгованості за відсотками.

Враховуючи, що відповідачкою у добровільному порядку не вчинялися дії, спрямовані на повернення кредитних коштів та процентів за договором, з метою захисту права й охоронюваних законом інтересів ТОВ «Фінпром маркет », представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою, яку просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ТОВ «Фінпром Маркет», в інтересах якого діє Ґедзь О.В., 19 травня 2025 року подала через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному розмірі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не дослідив докази перерахування коштів на банківський рахунок Позичальника/Відповідача, які містяться в матеріалах справи (електронна платіжна інструкцією № 0a1d21c5-8b14-4af5-9819-dd6c7174ff15 від 05.08.2021 року, довідка платіжної установи № КД-000005085/ТНПП від 23.12.2024 року, лист Позикодавця № 24/12/24-48 від 24.12.2024 року).

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що без власного волевиявлення ОСОБА_1 та без надання останньою особою інформації необхідної для укладення договору позики (надання відповідачем: ідентифікаційного коду, паспортних даних, адреси реєстрації, банківської карти для зарахування коштів тощо), Позикодавцем би не здійснювалися дії щодо надання коштів на картковий рахунок вказаний відповідачкою, доказів втрати паспорта та/або інших даних матеріали справи - не містять.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження від 21 травня 2025 року направлялась апеляційним судом відповідачці та її представнику - адвокату Куценко Н.В. до її електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» в порядку ст. 128 ЦПК України, а апеляційна скарга з додатками направлялась відповідачці та її представнику - адвокату Куценко Н.В., позивачем, що підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається зі звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, ухвала про відкриття апеляційного провадження була доставлена до електронного кабінету адвоката Куценко Н.В. 22 травня 2025 року о 17 год. 30 хв.

Відповідачка правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 40 456,22 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що за договором позики № 75919441 від 05.08.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 75919441.

Договір був укладений електронним цифровим підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису RENyOyVfKL, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу -ІНФОРМАЦІЯ_2) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно листа №24/12/24-45 від 24.12.2024 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок відповідачки на підставі платіжної інструкції №0a1d21c5-8b14-4af5-9819-dd6c7174fП5 (кошти перераховані за посередництвом платіжної установи) перераховано кошти на виконання умов Договору позики №75919441 .

Згідно довідки № КД-000005085/ТНПП від 23.12.2024 р. ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код СДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01 .2018 р., укладеного між Компаніею/ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 05.08.2021 року, сума 12 800,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_2 , номер платежу iFa1d21c5-8b14-4af5-9819-dd6c7174fП5. 21.12.2021 року ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112 від 21.12.2021 року за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75919441 від 05.08.2021 року.

31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75919441 від 05серпня 2021 року.

Відповідно до реєстру прав вимог від 31 березня 2023 року до договору факторингу №310323 ФМ від 31 березня 2023 року ТОВ «Фінпром маркет» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 40 456,22 грн, з яких 12 800 грн, - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27 656,22 грн - сума заборгованості за відсотками.

Згідно з розрахунку наданого позивачем поточна сума заборгованості складала: 40 456,22 грн, зокрема:

-12 800,00 грн - сума заборгованості за основоною сумою боргу;

-27 656,22 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що позивачем не було доведено факту видачі відповідачці коштів у заявленому позивачем розмірі, та не надано доказів суду про сплату коштів за договорами факторингу тому відсутні підстави для їх стягнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом та не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець закріпив, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

В ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець, в свою чергу, закріпив, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п.п.12,13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 05 серпня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 75919441, за умовами якого позикодавець надав відповідачці кошти у розмірі 12 800 грн строк позики - 20 днів зі сплатою процентв у розмірі 1.99% в день.

Відповідно до кредитного договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену ним в особистому кабінеті.

Колегія суддів звертає увагу, що предмет доказування у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором (договором позики), укладеним за допомогою електронних засобів, складають такі обставини: факт укладення цього договору в електронній формі, а також факт перерахування позикових коштів позичальнику в сумі, що відповідає умовам договору. Вказані факти є взаємопов`язаними, а тому судові докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору та факт перерахування грошових коштів позичальнику, досліджуються та оцінюються судом у сукупності. Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Доказування факту перерахування позикових коштів здійснюється, як правило, за допомогою первинних фінансових документів (чеки, платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з банківських рахунків, з яких або на які було перераховано грошові кошти тощо).

У той же час, у матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України.

За таких обставин, Київський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що позичальнику надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами.

Окрім того, до позову долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором №75919441 від 05 серпня 2021 рокуза період з 05 серпня 2021 рокупо 10 січня 2025 року. З даного розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачки за період з 05 серпня 2021 рокупо 10 січня 2025 рокустановить 40 456,22 грн.

Однак, зазначений розрахунок заборгованості суд не може покласти в основу рішення у справі, оскільки вказаний розрахунок здійснений ТОВ «Фінпром маркет», а не первісним кредитором, він не є первинними документами та не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018, Тобто, даний розрахунок не є належним доказом суми заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України.

Згідно Закону України «Про споживче кредитування» - максимальна сукупна сума штрафів і пені за порушення споживачем виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розмір подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (постанова ВС від 30.01.2018 р. у справі № 161/16891/15-ц).

Відповідно п.1.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22, вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Дана Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера, платіжного доручення, платіжної вимоги-доручення, платіжної вимоги, розрахункового чека, інкасового доручення (розпорядження). Електронний розрахунковий документ - документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, включаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму представлення електронними засобами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями вказаної Інструкції, який заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу та містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документу банком платниката робитьвисновок щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідачки боргу за спірним кредитним договором.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дослідив докази перерахування коштів на банківський рахунок Позичальника/Відповідача, які містяться в матеріалах справи (електронна платіжна інструкцією № 0a1d21c5-8b14-4af5-9819-dd6c7174ff15 від 05.08.2021 року, довідка платіжної установи № КД-000005085/ТНПП від 23.12.2024 року, лист Позикодавця № 24/12/24-48 від 24.12.2024 року) виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу, що з електроної платіжної інструкції № 0a1d21c5-8b14-4af5-9819-dd6c7174ff15 від 05 серпня 2021 року не можливо встановити відправника, відповідно до якого правочину було переведено 12800 грн, дана платіжка не містить жодного підпису відправника та печатки фінансової установи.

Крім того, довідка платіжної установи № КД-000005085/ТНПП від 23 грудня 2024 року та лист Позикодавця № 24/12/24-48 від 24 грудня 2024 року не є первинними документами та не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018, Тобто, вказані вище документине є належним доказом отримання відповідачем в борг коштів, а відповідно і наявної заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення

справи.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

До подібних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 686/6783/21.

Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є

обов`язком суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня

2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи.

Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов?язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення районного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 255, 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», в інтересах якого діє Гедзь Ольга Віталіївна - залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова