Провадження № 4-с/161/84/25
23 вересня 2025 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Черняка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Собуцької О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою.
В обґрунтування вимог вказує, що він є боржником у виконавчому провадженні № 58131544 (щодо стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки). Відповідно до постанови державного виконавця від 26.02.2022 року на майно боржника було накладено арешт. На даний час будь-яка заборгованість у скаржника відсутня, платежі здійснюються регулярно, ОСОБА_1 офіційно працевлаштований. 18.06.2025 року він звернувся до виконавця із заявою про зняття арешту з майна (земельної ділянки). 13.08.2025 року на його адресу надійшла відповідь про відмову у здійсненні вказаних дій, яка мотивована тим, що сплата аліментів після того, як у боржника була наявна заборгованість не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб ніж звернення стягнення на майно боржника в розумінні п. 7 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», ВП перебуває на виконанні, обов`язок сплати аліментів має тривалий характер, підстави для зняття арешту відсутні.
Скаржник вважає вказані дії протиправними, вказує, що наявність стабільного доходу та відсутність заборгованості виключають потребу подальшого арешту майна до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що у своїй заяві він просив залишити арешт на квартиру і скасувати арешт на земельну ділянку, однак, виконавцем йому було відмовлено.
З огляду на вказане, ОСОБА_1 просить суд визнати дії державного виконавця незаконними та зобов`язати його зняти арешт нерухомого майна.
В судове засідання сторони не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів.
Дослідивши письмові матеріали скарги, суд дійшов наступних висновків.
Виконавчий документ було звернено до виконання, у зв`язку з чим постановою відкрито виконавче провадження № 58131544.
З матеріалів справи слідує, що 18.06.2025 року ОСОБА_1 здійснено оплату в рахунок погашення вказаної заборгованості (а.с.5).
Станом на дату розгляду скарги судом заборгованість боржника відсутня.
Зі змісту відповіді Відділу ДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ від 13.08.2025 року, наданої за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.06.2025 року, вбачається, що арешт на майно накладений як забезпечувальний засіб з метою реального виконання рішення суду. Підстави для зняття арешту відсутні.
Відтак, арешт майна залишається чинним.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
При цьому, приписами частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено мету накладення арешту, а саме: арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Згідно п. 7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Порядок стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження". Зі змісту ч. 2 цієї статті вбачається, що стягнення може бути звернено на майно боржника у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці.
За нормами ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ст. ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, шо рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований (дохід з лютого по липень 2025 року становить 47 269,63 грн.).
Відтак, виконання рішення суду може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Враховуючи встановлені обставини та погашення заборгованості боржником, наявні підстави для скасування арешту майна згідно п. 7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, накладення арешту на все майно боржника (на квартиру та земельну ділянку одночасно) без врахування розміру діючого зобов`язання порушує принцип пропорційності та баланс інтересів сторін.
Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги та відсутність правових підстав обтяження майна боржника в межах ВП № 58131544.
Керуючись ст.ст. 260, 450, 451 ЦПК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд, -
Скаргу задовольнити.
Визнати дії державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними та зобов`язати державного виконавця скасувати арешт майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у виконавчому провадженні № 58131544, накладений згідно постанови про арешт майна боржника від 26.01.2022 року.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 24 вересня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк