Справа № 638/8572/24
Провадження № 2/638/1037/25
11 вересня 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді Цвірюка Д.В.,
за участю секретаря Рудської В.П.,
представника позивача Ципліцького Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, -
Адвокат Ципліцький Дмитро Олегович звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова в інтересах ОСОБА_1 із позовом до Харківської міської ради, в якому просив припинити речове право співвласників на 4/27 часток у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/27 частки у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , після набрання рішенням суду законної сили перерахувати на корист співвласників грошові кошти у розмірі 164 970 гривень, що будуть внесені позивачем на депозитний рахунок суду.
В подальшому представником позивача уточнено позовні вимоги, зокрема визначено відповідачами у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просив припинити речове право відповідачів на 2/27 частки кожного з них у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , визнати за позивачем право власності на 4/27 частки у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , після набрання рішенням суду законної сили перерахувати на користь відповідачів грошові кошти у розмірі 82 485 кожному, що були внесені на депозитний рахунок суду, а також стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір та витрати за проведення експертного дослідження.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є власником 23/27 частин квартири за адресою АДРЕСА_1 . Співвласниками 4/27 частин квартири є спадкоємці ОСОБА_4 його дочка ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 , по 2/27 частки у кожного. Однак станом на теперішній час право на спадщину за законом на 4/27 частки спадкового майна не видано. 05.04.2024 року експертною установою надано висновок експерта №2207 за результатом проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, згідно висновків якого з технічної точки зору виділити 4/27 часток квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не надається можливим; ринкова вартість 4/27 часток квартри, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 складає 164 970 гривень. Враховуючи, що загальна частка в розмірі 4/27 у праві на спадкове майно є незначною в порівнянні з часткою позивача (23/27), виділення цієї частки з технічної точки зору не видається можливим, тому наявні обставини, передбачені п.п.1-4 ч.1 ст.365 ЦК України для припинення права інших співвласників на частку у майні.
Ухвалою судді від 22.05.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалами суду від 22.07.2024 року та від 24.09.2024 року витребувано докази по справі у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної Л.П..

Ухвалою суду від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та її призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 07.05.2025 року постановлено проводити заочний розгляд даної справи зі згоди представника позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ній.

У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі (його представники), згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи у заочному порядку згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України.

Суд, встановивши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи і докази, надані до суду.

Судом фактично встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 17.10.2018 року, реєстровий №825, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гуменною О.І та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.05.2019 року, реєстровий №294, виданого приватним нотаріусом ХМНО Гуменною О.І є власником загалом 23/27 частин квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №377472002 від 07.05.2024 року.

З матеріалів спадкової справи №7/2015 вбачається, що співвласниками 4/27 частин квартири за адресою АДРЕСА_1 є спадкоємці ОСОБА_4 його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 2/27 частки у кожного. Однак, станом на сьогодні право на спадщину за законом на 4/27 часткм спадкового майна свідоцтво не видано.

З метою проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи позивач звернувся до ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса». 05 квітня 2024 року експертною установою надано висновок експерта №2207 за результатом проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, згідно висновків якого з технічної точки зору виділити 4/27 часток квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , не надається можливим; ринкова вартість 4/27 часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складає 164 970,00 грн..

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

У статті 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто статті 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Таким чином, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування положень статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладено у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі № 219/1551/17, від 27 квітня 2021 року в справі № 524/2579/18, від 29 січня 2021 року в справі № 629/511/17, від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17, у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 344/120/16 та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року в справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року в справі № 6-1943цс16.

У постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15 (провадження № 61-4860св18), від 01 червня 2023 року у справі № 344/2399/21 (провадження № 61-1592св23), від 11 грудня 2023 року у справі № 442/7979/21 (провадження № 61-3161св23), від 10 січня 2024 року у справі № 344/6767/14 (провадження № 61-6980св22) зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.

Верховний Суд України у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 вказав, що у справі за позовом одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі; чи сплачують інші співвласники, які володіють та користуються майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за ними права власності на спільне майно, та чи не становитиме це для них надмірний тягар. У цій справі також було заявлено вимогу про визнання права власності.

Слід також зазначити, що правомірність дій суду при встановленні вказаних вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, по даній справі для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та попереднього внесення позивачами вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач на підставі статті 365 ЦК України просив припинити право власності відповідачів на 2/27 частку кожного із них спірної квартири, стягнувши з неї вартість такої частки, та визнати за нею право власності на 4/27 частку вказаного нерухомого майна.

Як на обґрунтування підстав позову посилалася на те, що частка відповідачів у спільному майні є незначною, виділ такої частки у натурі є неможливий, припинення права на частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідачів.

При цьому судом встановлено, що відповідачі у даній справі є громадянами рф, зареєстровані та проживають АДРЕСА_2 .

При розгляді справи судом встановлено наявність передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 частини першої статті 365 ЦК України підстав для припинення права відповідачів на частку в спільному майні, оскільки такі частки є незначними, не можуть бути виділені в окремий об`єкт нерухомого майна, що свідчить про неподільність спірного нерухомого майна.

Щодо визначення вартості розміру компенсації вартості частки.

Представник позивача надав до суду висновок експерта №2207 за результатом проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, згідно з яким ринкова вартість 4/27 частини квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 складає 164 970 гривень. Кошти у визначеній сумі внесені на депозитний рахунок суду.

Оскільки належні відповідачам частки у праві на квартиру не можуть бути виділені в натурі, квартира є неподільною річчю, спільне володіння і користування майном його співвласниками є неможливим, а припинення права відповідачів на частки у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам таких співвласників, з огляду на факт попереднього внесення позивачем на депозитний рахунок суду коштів у загальному розмірі 164 970 гривень, то наявні визначені частиною першою статті 365 ЦК України підстави для припинення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на частки у спільному майні за вимогою іншого співвласника та одночасним стягненням з пози вача на користь відповідачів коштів в розмірі 82 485 грн. кожному з них.

Щодо припинення права на частку, слід також вказати, що ст. 635 ЦК регулює правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Водночас реалізація співвласником свого суб`єктивного права, передбаченого зазначеною статтею (подання відповідного позову з доведенням обставин, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, внесення вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду), спрямована не лише на припинення правовідношення спільної власності (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України), а саме на набуття відповідного права за рахунок припинення права власності іншого співвласника, що передбачене пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України (визнання права).

Набуття права власності позивачами на припинену частку відповідача у спільному майні в порядку статті 365 ЦПК України відповідає визначеній частиною п`ятою статті 11 ЦК України підставі виникнення цивільних прав та обов`язків.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2024 року в справі № 671/1543/21 (провадження № 61-18278сво23) виснував, що за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні, право відповідача на таку частку підлягає припиненню. З метою уникнення ситуації правової невизначеності, недопущення спору при проведенні державної реєстрації права власності за позивачем судам доцільно задовольняти одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні й заявлену вимогу про визнання права власності на неї за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України. Враховуючи результат розгляду справи, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2288,72 грн., а також витрати на проведення експертизи у розмірі 12 267,94 копійки з кожного у рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 76-82, 89, 133-141, 258, 259, 263-265, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників задовольнити.

Припинити речове право ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 2/27 частки у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Припинити речове право ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,на 2/27 частки у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/27 частки у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Перерахувати на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 82485(вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) гривень 00копійок, що внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок Шевченківського районного суду міста Харкова, згідно квитанції № 2.128181603.1 від 06.05.2025 року

Перерахувати на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 82485 (вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) гривень 00копійок, що внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок Шевченківського районного суду міста Харкова,згідно квитанції № 1.128169797.1 від 06.05.2025 року

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2288,72 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертного дослідження у сумі 12267(дванадцять тисяч двісті шістдесят сім) гривень 94 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 22.09.2025 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рф АДРЕСА_4

ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , рф АДРЕСА_4

Головуючий суддя: Д. В. Цвірюк