КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/833/25
Провадження № 2/488/1024/25 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.07.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді Щеглової Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемерової Н.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2025 до Корабельного районного суду м. Миколаєва, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Кучерявою Тетяною Юріївною.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 34/100 часток житлового будинку з усіма господарським будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . Спадкове майно належало спадкодавцеві на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 25.01.2006.

Сторони є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 на час відкриття спадщини була зареєстрована та постійно проживала зі спадкодавцем.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.10.2019 у справі № 488/3440/19 було задоволено позов ОСОБА_5 , яка є співвласником 66/100 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 , до ОСОБА_1 про виділ ідеальної частки в натурі у житловому будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Цим же рішенням припинено право спільної часткової власності та проведено реальний розподіл будинку. Частці будинку ОСОБА_5 , на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 26.05.2021 № 405, присвоєна нова адреса АДРЕСА_2 .

Постановою державного нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 19.12.2024 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з огляду на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на будинок.

Посилаючись на викладене, просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.03.2025 відкрито провадження у вказаній справі. Постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. З Третьої миколаївської державної нотаріальної контори витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 . Призначено підготовче провадження у справі.

У підготовче засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідачі про дату, час і місце судового розгляду повідомлені своєчасно і належним чином.

03.07.2025 надійшла заява про визнання позову відповідачами.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 02.11.2008 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, 27.05.1966 зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (актовий запис № 1278 від 27.05.1966).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Відкрилася спадщина на належне спадкодавцю майно.

За життя ОСОБА_4 придбав 34/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 48 від 25.01.2006.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.10.2019 у справі № 488/3440/19 було задоволено позов ОСОБА_5 , яка є співвласником 66/100 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 , до ОСОБА_1 про виділ ідеальної частки в натурі у житловому будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Цим же рішенням припинено право спільної часткової власності та проведено реальний розподіл будинку. Частці будинку ОСОБА_5 , на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 26.05.2021 № 405, присвоєна нова адреса АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою ММБТІ від 24.06.2021.

Згідно з інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 817388836 від 03.07.2025, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася.

Постановою державного нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 19.12.2024 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з огляду на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на будинок.

Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів у справі.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 3 ст. 1296 цього Кодексу передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За правилами статей 316, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як визначено у ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

У листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що суди при розгляді справ цієї категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд встановив, що інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_4 немає. На день смерті спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі, із заявою про прийняття спадщини інші особи в установленому законом порядку до нотаріуса не зверталися, отже судом встановлено, що позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_4 шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що не має оригіналу правовстановлюючого документу, суд вважає, що вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачено при зверненні з позовом.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1233, 1236, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 90, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована у АДРЕСА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована у АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована у АДРЕСА_1 ;

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_4 , зареєстрована у АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_5 , зареєстрована у АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 04 серпня 2025 року.

Суддя Я.В. Щеглова