Провадження №2/524/1695/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого - судді Предоляк О.С.

при секретарі судового засідання Лапік К.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їх представника адвоката Коваля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 17 липня 2019 року укладено договір позики у письмовій формі, у вигляді власноручної розписки відповідачем як позичальником. Надав в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 49 000 доларів США. Підтвердженням факту укладення договору є розписка відповідно до змісту якої ОСОБА_2 , підтверджує факт отримання від ОСОБА_4 позики у розмірі 49 000 доларів США Зазначає, що позичальник ОСОБА_2 добровільно повернув йому 3000 доларів США , а саме : 06 серпня 2021 року - 500 доларів США, 12 серпня 2021 року - 500 доларів США, 08 жовтня 2021 року - 500 доларів США, 8 листопада 2021 року - 500 доларів США, 14 лютого 2022 року - 500 доларів США та 25 березня 2022 року - 500 доларів США, після чого припинив повернення позики. 27 липня 2023 року, під час особистої зустрічі, пред`явлено вимогу про повернення усієї суми залишку позики в розмірі 46000 доларів США та в подальшому протягом тривалого часу неодноразово нагадувалось про необхідність повернення боргу. 06 жовтня 2023 року ОСОБА_2 повернув 500 доларів США.

Зазначає, що на момент укладення договору позики ОСОБА_2 перебував

у шлюбі з ОСОБА_3 , укладаючи договір позики ОСОБА_2 діяв в інтересах своєї сім`ї, зокрема дружини ОСОБА_3 , отримана позика використана подружжям на спільні потреби оскільки текст розписки від 17 липня 2019 року відомостей про інше не містить. Подружжям, на ім.»я ОСОБА_3 , на запозичені кошти придбано : - 23 липня 2020 року легковий автомобіль марки MAZDA, модель 6, рік випуску 2014, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об?єм двигуна 2488 см куб., вартість якого за експертним висновком 471987 грн; - 04 серпня 2020 року житловий будинок, загальною площею 108,7 кв. м з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,031 га, кадастровий номер :08:002:1043 за адресою: АДРЕСА_1 вартість яких за висновком експерта 1435765 грн.

Стверджує, що відповідачі жодних власних легальних доходів не мали, відповідач ОСОБА_3 , у трудових відносинах з підприємствами, установами та організаціями не перебувала, законною підприємницькою діяльністю не займалась. Кошти, отримані за договором позики, використані подружжям для придбання домоволодіння, де відповідачі проживають спільно, а також для придбання легкового автомобіля, який використовується в інтересах сімї.

01 жовтня 2024 року на адресу відповідачів направлена вимога щодо повернення грошових коштів, яка залишена без відповідного реагування. Оскільки в розписці про отримання позики не зазначено строк повернення грошових коштів, 30-ти денний строк для повернення позики слід обраховувати від дати пред`явлення ОСОБА_2 вимоги про повернення грошових коштів. Відтак, позика мала бути повернута протягом 30 днів.

Просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь борг за договором позики в сумі 45500 доларів США, 3 % річних за увесь період прострочення повернення боргу, починаючи з 28 серпня 2023 року до дня ухвалення судового рішення та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 15140 грн. і заяви про забезпечення позову в сумі 605, 60 грн.

Ухвалою судді від 10.10.2024 року вжито заходи по забезпеченню позову. Накладено арешт на автомобіль марки Mazda 6, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_2 . Накладено арешт на житловий будинок загальною площею 108,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,031 га, кадастровий номер :08:002:1043 за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 11.10.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

27.10.2024 адвокатом Коваль О.Ю, в інтересах відповідача ОСОБА_3 в системі «Електронний суд» сформований відзив на позов. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач ОСОБА_3 не визнає факту наявності боргових зобов`язань перед позивачем, заперечує свою причетність до будь-яких боргових зобов`язань свого чоловіка, тим більше пов`язаних з придбанням майна про яке стверджує позивач, а саме:домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіля Mazda 6. Жодних грошових коштів в борг ОСОБА_3 від ОСОБА_4 не отримувала, жодних розписок на його користь не складала, згоди на одержання грошових коштів в позику ОСОБА_2 ніколи не давала, а зазначене майно придбане нею за їй особисті грошові кошти одержані від продажу іншого майна (т.1 а.с. 63-66). Заперечує щодо визначеної позивачем вартості майна. Стверджує, що майно придбане ОСОБА_3 за її особисті кошти отримані від продажу іншого належного їй майна, а саме: - 3/4 часток житлового приміщення (квартира АДРЕСА_2 , від продажу яких ОСОБА_3 отримала 592 500,00 грн., що на момент продажу 17.08.2020 становило 21 663,62 доларів США, - автомобіля Toyota Venza, який продано влітку 2019 року. - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , від продажу якого ОСОБА_3 отримала 50 000 грн., - 3/4 часток квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Крім того, рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02.09.2009 по справі № 2-3836/2009 ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності належало наступне майно:- квартира АДРЕСА_5 ; - 3/4 частини квартири АДРЕСА_6 ;- квартира АДРЕСА_2 ;- 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_3 ; - земельна ділянка площею 0,24 га, що знаходиться по

АДРЕСА_3 .

22.11.2024 року позивачем ОСОБА_4 сформовано в системі «»Електронний суд відповідь на відзив ( т 1 а.с. 90-93 ). Наполягає на необхідності солідарного стягнення з відповідачів на його користь заборгованості з договору позики. Вважає, що ним надані докази на спростування презумпції, встановленому у судовому рішенні щодо визнання за ОСОБА_3 права власності.

27.11.2024 року адвокатом Коваль О.Ю. в інтересах відповідача ОСОБА_3 в системі «Електронний суд» сформовані заперечення (т.1. а.с. 110 114). Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 не надавала згоди на укладення договору позики. Відповідач мала достатньо коштів на придбання майна, про що зазначено у рішенні суду від 02.09.2009 року.

Ухвалою суду від 13.02.2025 року за клопотанням представника відповідачів призначено по справі судову почеркознавчу експертизурозписки на суму 49000 доларів США від імені ОСОБА_2 . Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

15.04.2025 року адвокатом Коваль О.Ю. в інтересах відповідача ОСОБА_2 в системі «Електронний суд» сформована заява про застосування строків позовної давності (т 1 а с. 246-248).

Ухвалою суду від 06.05.2025 року поновлено провадження по справі, за неможливістю проведення експертизи у зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів та несплатою експертизи.

Ухвалою суду від 11.07.2025 року закрито підготове провадження призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Письмова промова долучена до матеріалів справи.

Допитаний у судовому засіданні 17.09.2025 року позивач ОСОБА_4 за процедурою допиту свідка показав, що знайомий з ОСОБА_2 з 2000 років, в подальшому познайомився з його дружиною ОСОБА_3 . Свідчив, що саме 17.09.2019 року ОСОБА_2 надав йому розписку.

Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Коваль О.Ю. підтримує доводи відзиву, просить відмовити у задоволенні позову. Письмова промова долучена до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позову.

Допитаний у судовому засіданні 17.09.2025 року відповідач ОСОБА_2 за процедурою допиту свідка показав, що мав з ОСОБА_4 спільні бізнес проекти. Розписка написана у 2014 році і кошти він повернув.

Відповідач ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позову. Допитана у судовому засіданні 17.09.2025 року відповідач ОСОБА_3 показала, що цінне майно придбано нею за кошти від продажу майна та кошти сестри ОСОБА_5 , яка проживала у США та померла у 2023 році.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачів, їх представника, сторони допитані за процедурою допиту свідків, дослідивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, суд приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 17 липня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір позики у формі розписки,оригінал якої долучений до матеріалів справи, в якій останній підтвердив факт отримання у борг грошових коштів у розмірі 49 000 доларів США.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 серпня 2019 року по справі № 369/3340/16-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Із наданої позивачем розписки вбачається, що відповідач ОСОБА_2 підтверджує, що отримав від ОСОБА_4 49 000 доларів США грошову позику.

Ця розписка підтверджує укладення договору позики між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 і отримання останнім коштів у визначеній сумі.

Як вбачається із дослідженої судом розписки, в ній зазначені дата написання розписки, прізвище ім`я та по батькові фізичної особи позичальника і прізвище та ініціали фізичної особи позикодавця, а також зазначені такі істотні умови договору як сума та строк повернення коштів, який був визначений сторонами за вимогою. Відповідач ОСОБА_2 зміст розписки в суді не оспорював.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 свідчив щодо дати написання розписки 17 вересня 2014 року.

В постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів

Суд вважає встановленою датою написання розписки - 17 вересня 2014 року.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Саме позикодавець прийняв борговий документ позичальника з незастережними виправленнями

Доказів належного часткового виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 з 17 липня по 25 березня 2022 року на суму 4000 доларів США, та 06 жовтня 2023 року - 500 доларів США, матеріали справи не містять.

У справі, що розглядається, судом на підставі досліджених доказів, зокрема, оригіналу розписки від 17 вересня 2014 року, який долучений до матеріалів справи, встановлено, що між сторонами виникли позикові зобов`язання, відповідно до яких ОСОБА_2 взято у борг у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 49 000 доларів США.

Жодних доказів щодо існування між сторонами будь-яких інших домовленостей суду не надано.

Так, відповідачем ОСОБА_2 заявлено про застосування строку позовної давності

Строк повернення позики в розписці не вказано, що не відповідає принципу правової визначеності, а тому необхідно визнати, що сторони договору позики не узгодили конкретний строк для її повернення.

Відповідно до частини першої ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самійсумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки кредитор у досудовому порядку 01 жовтня 2024 року ( т. 1 а.с. 19-21) трек Укрпошти 639 звернувся з вимогою про повернення залишку боргу, то відповідно до вказаної норми ч. 1 ст. 1048 ЦК України боржник відповідач ОСОБА_2 повинен був виконати такий обов`язок у тридцятиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Натомість, ОСОБА_2 на порушення вказаної норми ч. 1 ст. 1048 ЦК України у відповідь на вимогу позивача ОСОБА_4 не повернув позику, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за договором позики , з урахуванням приписів ст. 13 ЦПК України, в сумі 45500 доларів США підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача за період з 28 серпня 2023 року до дня ухвалення судового рішення 3% річних.

Так, за період з 28 серпня 2023 року і станом на 26 вересня 2025 року 3% річних становить 116 814, 09 грн.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено Цивільний кодекс новими положеннями, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності за прострочення повернення коштів за договором позики.

Щодо посилань відповідача ОСОБА_2 на належне виконання зобов`язання за договором позики від 17.09.2014 року на підтвердження якого надано оригінал розписки необхідно зазначити наступне.

Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Згідно з положеннями ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Доказів сплати заборгованості за договором позики відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики та 3% річних за неналежне виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як стверджує позивач, укладаючи договір позики ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , отже діяв в інтересах сім?ї, зокрема дружини ОСОБА_3 , отримана позика використана подружжям на спільні потреби - придбання майна, а саме :23 липня 2020 року легковий автомобіль марки MAZDA, модель 6, рік випуску 2014, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об?єм двигуна 2488 см куб., вартістю 471987 грн., - 04 серпня 2020 року житловий будинок, загальною площею 108,7 кв. м з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,031 га, кадастровий номер :08:002:1043 за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1435765 грн. Наголошує, що ОСОБА_3 , достатніх для придбання цінного рухомого та нерухомого майна доходів не мала, у трудових відносинах з підприємствами, установами та організаціями не перебувала, підприємницькою діяльністю не займалась.

Зазначає, з відповідними розрахунками, що саме за запозичені у нього 49 000 доларів США подружжям придбано автомобіль MAZDA 6 , домоволодіння АДРЕСА_1 та земельна ділянка по АДРЕСА_1 . Зазначає, що показаннями свідка ОСОБА_3 , долученими письмовими доказами спростована презумпція встановлена рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука щодо належності ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності нерухоме майно.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина першастатті 81 ЦПК України).

Згідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23) зроблено висновок, що вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду.

Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном.

Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності.

Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя.

Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.

У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Отже, встановивши, що станом на 17 вересня 2014 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 , але за відсутності письмової згоди ОСОБА_3 , викладеної у вигляді заяви, суд висуває, що нотаріальна згода у 2020 році на придбання нерухомого майна, не підтверджує використання позичених грошових коштів в інтересах сім`ї, позивачем не дотримано стандарту вірогідності доказів, внаслідок чого відсутні підстави для стягнення основної суми боргу за вказаним договором з відповідачів солідарно.

При цьому, показання свідків сторін у справі не є належними доказами здійснення витрат за письмовим договором в інтересах подружжя.

Наявність нотаріально посвідчених заяв від 04 та 17 серпня 2020 року, що будинок АДРЕСА_7 та земельна ділянка за цією ж адресою у м Кременчуці набутий у період спільного проживання і є спільною сумісною власністю подружжя) т.1 а.с 162, 171) свідчить про реєстрацію за відповідачем нерухомого майна на яке можна в подальшому звернути стягнення, жодних дій по зменшенню обсягу майна відповідачем не вчинено.

Судом врахована процесуальна поведінка відповідача ОСОБА_2 що призначення судової почеркознавчої експертизи для ознайомлення з оригіналом боргового документа, ані в позові, ані в ході судового розгляду справи позивач не стверджував про обізнаність відповідача ОСОБА_3 про укладення договору позики, натомість сторони демонстрували суду дружні, довірливі стосунки за період до отримання позову відповідачами

З огляду на часткове задоволення позову (94,12 %) відповідно до частини 1, 6 ст.141 ЦПК України, звільнення відповідача ОСОБА_2 , який є інвалідом 2 групи, від сплати судового збору судові витрати в сумі 7 409, 65 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави

Керуючись ст.ст. 10,12,13,19,76,78,80,81,141,258-260 ЦПК України, суд -

суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики у розмірі 45 500 доларів США.

В частині позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення боргу та стягнення з ОСОБА_2 3% річних - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7 409, 65 грн. компенсувати за рахунок держави

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 .

Відповідач : ОСОБА_3 , РНКОПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;.

Суддя Олена Предоляк