Справа № 674/1488/25
Провадження № 2-о/674/134/25
УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

24 вересня 2025 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Сосни О.М., за участю секретаря судового засідання Філіпової У.О., заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Чорної Н.В., розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки і піклування Новодунаєвецької селищної радиКам`янець-Подільського району Хмельницької області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав подану заяву, вважає можливим розглянути дану заяву в порядку окремого провадження.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи. Направила заяву про розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особиОргану опіки і піклування Новодунаєвецької селищної радиКам`янець-Подільського району Хмельницької області Чорна Н.В. підтримала позицію заявника щодо можливості розгляду справи в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У ч.4 ст.15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, в тому числі від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 в справі № 201/5972/22.

У даній цивільній справі заявник ОСОБА_1 просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком. Заявлені вимоги пов`язані з реалізацією права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.257, 260, 261, 315 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки і піклування Новодунаєвецької селищної радиКам`янець-Подільського району Хмельницької області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що він має право звернутись до суду в порядку позовного провадження на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Суддя О.М.Сосна