Справа № 158/951/25 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л.
Провадження № 22-ц/802/1069/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що з 26 жовтня 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Шлюб між ними розірвано 23 липня 2024 року. У них народилося троє дітей син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Син ОСОБА_3 на момент подання позову є повнолітнім.

Позивач також зазначила, що на підставі судового наказу Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 червня 2024 року з ОСОБА_2 у її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частки усіх видів його (заробітку) доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 червня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач частково сплачував аліменти на дітей, зокрема, з червня 2024 року по грудень 2024 року ним було сплачено 70 000 грн.

Згідно з довідкою Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУЮ заборгованість відповідача зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження № 75327143 від 31 березня 2025 року складає 186 235,03 грн.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 у її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 186 235,03 грн.

22 травня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав суду клопотання про зупинення провадження у цій справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, яке обґрунтував тим, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Покликаючись на зазначені обставини, відповідач ОСОБА_2 просив суд зупинити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або припинення в Україні воєнного стану.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 серпня 2025 року у цій справі постановлено зупинити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Зобов`язано ОСОБА_2 невідкладно повідомити суд про припинення існування обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

Не погоджуючись із постановленою судом ухвалою, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 22 вересня 2025 року дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, суд першої інстанції врахував, що відповідач ОСОБА_2 на даний час перебуває у складі Збройних Сил України, що є підставою для зупинення провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

За матеріалами справи судом встановлено, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем частини НОМЕР_1 та перебуває на посаді оператора відділення безпілотних авіаційних комплексів розвідувального взводу НОМЕР_2 стрілецького батальйону. На даний час ОСОБА_2 безпосередньо бере участь у бойових діях та здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення на території Донецької області, що підтверджується листом військової частини НОМЕР_1 від 09 липня 2025 року за вихідним № 1458/8851, довідкою військової частини НОМЕР_1 від 07 липня 2025 року за вихідним № 2153 та витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 136 від 10 серпня 2024 року (а. с. 142-145).

Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У частині 1 статті 251 ЦПК України визначені випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі. У пункті 2 частини 1 вказаної норми закону встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини 1 статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Сутність підстав зупинення провадження у справі, передбачених у частині 1 статті 251 ЦПК України та які є обов`язковими для суду, обумовлена необхідністю додержання основних засад (принципів) цивільного судочинства, оскільки жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частина 5 статті 4 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи доказів, які свідчили б про безпосередню участь відповідача у бойових діях, спростовуються наявними у матеріалах справи листом військової частини НОМЕР_1 від 07 липня 2025 року за вихідним № 7114, довідкою військової частини НОМЕР_1 від 07 липня 2025 року за вихідним № 2153 та витягом із наказу № 136 командира військової частини НОМЕР_1 від 10 серпня 2024 року, які свідчать про те, що відповідач бере безпосередню участь у бойових діях (а. с. 143-145).

Зміст пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України є чітким, доступним і передбачуваним, тому не потребує застосування методів її тлумачення судом, аналогії права чи закону, а створювати нові або змінювати норми закону суд не може.

З огляду на імперативність припису пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України єдиною умовою для вирішення процесуального питання зупинення провадження у справі на підставі цієї норми є наявність доказів перебування заявника у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, і виконання бойових завдань у зоні бойових дій, та є обов`язковим для суду.

Такий підхід є усталеним у судовій практиці, що підтверджується, зокрема, висновками Верховного Суду у постановах від 9 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20, від 29 листопада 2023 року у справі № 466/5393/22.

Слід також враховувати, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом та у разі наявності доказів на підтвердження припинення перебування особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, учасники справи не позбавлені права ініціювати питання про поновлення провадження у справі шляхом подання до суду відповідних клопотань.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, оскільки надані стороною відповідача докази підтверджують, що відповідач бере участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах забезпечення оборони України, захисту і безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з російською агресією, здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 03 квітня 2023 року по теперішній час.

Надані стороною відповідача докази не були спростовані стороною позивача, а суд діяв з урахуванням імперативності приписів частини 1 статті 251 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування ухвали суду.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 серпня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді