Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Волкової Н.С.,

за участю секретаря Костроміної Л.В.,

представника позивача Гаврилова Д.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Зубалій Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, військова частина НОМЕР_1 , про визначення місця проживання з батьком та встановлення факту самостійного виховання й утримання дитини,

1.Позиції сторін, процесуальні дії

1.1. ОСОБА_2 звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, військова частина НОМЕР_1 , про визначення місця проживання з батьком та встановлення факту самостійного виховання й утримання дитини.

В обґрунтування позову позивач вказав, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, проте шлюб було розірвано на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2024. За час спільного проживання у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка проживає окремо, з спільною донькою сторін не спілкується, не зустрічається, не бере участі у її вихованні, не цікавиться життям дитини, не забезпечує матеріально, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 та встановити факт, що батько ОСОБА_2 , самостійно виховує та утримує свою неповнолітню доньку, без участі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

1.2. Ухвалою суду від 14.01.2025 провадження у справі відкрито у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14.01.2025 провадження у справі відкрито у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11.02.2025 виключено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Черкаської міської ради, та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування м. Черкаси в особі виконавчого комітету Черкаської міської ради.

Ухвалою суду від 10.03.2025 витребувано у Виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування м. Черкаси висновок про доцільність визначення місця проживання дитини.

Ухвалою суду від 14.04.2025 виключено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_4 , та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору військову частину НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 16.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу для розгляду справи по суті.

1.3. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені у позові.

В судовому засіданні відповідачка позов визнала повністю, зазначила, що не заперечує проти проживання дитини разом з позивачем, однак бажала б мати зустрічі із дитиною.

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Черкаської міської радив судовому засіданні просила врахувати висновок органу опіки та піклування від 04.04.2025 року та ухвалити рішення в якнайкращих інтересах дитини.

Представник третьої особи - військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. 02.04.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб.

У сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.11.2019.

Відповідно до копії рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2024 у цивільній справі № 711/9231/24, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

2.2. Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 1 від 06.02.2023, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2024/01422689 від 20.11.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 20.11.2024 за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії акту обстеження умов проживання від 18.11.2024, вбачається, що в квартирі за адресою:АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У квартирі створені належні умови для проживання малолітньої дитиниОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 90 «Весняночка» Черкаської міської ради № 190 від 19.11.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахована до спискового складу дітей та відвідує Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу № 90 «Весняночка» Черкаської міської ради. Зі слів вихователя, дитину приводить до закладу батько.

2.3. З висновку Органу опіки та піклування Леськівської сільської ради № 770/04-24 від 08.06.2023 вбачається, що ОСОБА_1 проживає окремо, дитина проживає разом із батьком.

Батько ОСОБА_2 , 2000 р.н., проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Має задовільні умови проживання, постійне місце роботи, є військовослужбовцем ЗСУ, має задовільний стан здоров`я, стабільний дохід та позитивні характеристики, що надає йому можливість для матеріального забезпечення та належного виховання дитини.

Мати ОСОБА_1 , 2005 р.н. проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

20.03.2025 громадянка ОСОБА_1 звернулася із заявою до служби у справах дітей Черкаської міської ради, в якій погоджується на проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 разом з батьком, а також просить питання розглядати на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини за її відсутності.

Спеціалісти Служби обстежили умови проживання дитини та батька ОСОБА_2 , за результатами якого встановлено, що останнім створені належні умови для проживання доньки.

Орган опіки та піклування м. Черкаси, виходячи з рівності прав та обов`язків матері й батька відносно дитини, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог батька щодо визначення місця проживання малолітньої доньки разом з ним. Мати дитини не заперечує проти того, щоб донька проживала з батьком. Крім цього, мати дитини не заявляє про своє бажання щодо зміни місця проживання доньки.

Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування м. Черкаси вважає, що спір між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої доньки наразі відсутній.

2.4. Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що вона є сусідкою позивача і вихователькою в садочку, дитина проживає з позивачем, вона бачила, як позивач щоранку приводить дитину в садочок і забирає з садочка. Останній рік вона відповідачку у садочку та за місцем проживання дитини не бачила. До цього часу рік тому вона бачила, як відповідачка приводила дитину в садочок, приблизно до червня-липня 2024 року. Позивач добре ставиться до дитини, вона приходить в садочок охайно вбрана. Також бачила, як позивач грається з дитиною на майданчику, водить її на танці.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він позивача знає з дитинства та перебуває з ним у дружніх відносинах. Також свідок зазначив, що позивач є для нього зразком гарного батька, позивач показував йому, як він з дитиною проводить час, як дитина ходить на танці, завжди гарно одягнена. Зазначив, що позивач розповідав йому, що він купує дитині. Відповідачка рідко з`являється за місцем проживання дитини, він бачив її там приблизно три місяці тому, однак зазначив, що сам рідко там буває. Повідомив, що відповідачка вихованням та утриманням дитини, напевно, не займається. На уточнююче питання головуючого судді не займається взагалі, чи напевно, відповів, що напевно.

3. Релевантні джерела права

3.1. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

3.2. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

3.3. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

3.4. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно із ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця.

Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним з батьків батьківських обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

3.5. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 вказано, що оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

3.6. При вирішенні даного спору судом також враховано правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.07.2024 по справі №127/16211/23 (61-1964 св24), відповідно до якої «спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитись з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі».

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на теперішній час проживає разом з батьком (позивачем) ОСОБА_2 .

Фактично у цій справі позов щодо місця проживання дитини ініційований батьком, з яким дитина і так проживає, що визнала і мати дитини. На підставі вищенаведених письмових доказів та пояснень відповідачки, наданих в судовому засіданні, судом встановлено, що мати дитини (відповідачка) не заперечує проти проживання дитини разом з позивачем, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини відповідач погодилась з визначенням місця проживання дитини з батьком, в судовому засіданні також не заперечувала проти проживання дитини разом з позивачем.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів статей 2, 4 ЦПК України цивільні справи вирішуються виключно з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто, позивач має довести не тільки наявність у нього певного права, а й те, що це право порушується, не визнається чи оспорюється іншою особою. Лише в такому випадку суд може захистити це право та задовольнити відповідні вимоги.

Крім того, виходячи з приписів статей 160, 161 СК України за загальним правилом місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Лише в разі відсутності згоди між батьками дитини, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

В даному випадку позивач та його представник не довели, що право позивача на визначення місця проживання своєї дитини порушується, не визнається чи оспорюється відповідачкою. Навпаки, з досліджених судом матеріалів видно, що сторони за спільною згодою визначили місце проживання дитини і між ними не було суперечок з цього приводу.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Отже, суд констатує відсутність необхідності судового захисту сімейних прав позивача в аспекті визначення місця проживання його дитини, а тому у задоволенні цієї вимоги належить відмовити.

Підстав для закриття провадження в цій справі у зв`язку з можливою відсутністю предмета спору в частині вимог про визначення місця проживання дитини немає, що підтверджується висновками Верховного Суду в постановах у справах № 686/20582/19-ц та № 644/1955/20.

4.2. Стосовно вимог про встановлення факту самостійного виховання й утримання дитини суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу на те, що позивач просить визнати факт самостійного виховання та утримання дитини, що безпосередньо впливає на права іншого з батьків (у цій справі матері), при цьому таке право є "невідчужуваним" в силу частини першої статті 15 СК України, крім випадків передбачених законом, а саме у разі визнання одного з батьків недієздатним (частина друга статті 15 СК України), померлим, безвісно відсутнім або позбавленням батьківських прав (стаття 164 СК України).

Водночас факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. При цьому позивачем суду не надано жодних доказів на підтвердження факту невиконання матір`ю батьківських обов`язків. За наданих суду письмових доказів, а також пояснень свідків, неможливо дійти однозначного висновку про те, що мати дитини не приймає жодної участі ані у вихованні доньки, ані в її утриманні, а дитина виховується і утримується виключно батьком. Надані суду докази лише свідчать про факт проживання малолітньої доньки разом з батьком, що ніким не заперечується. Проживання матері окремо від дитини не вказує на неможливість приймати участь у вихованні дитини (спілкуванні дистанційно, надавати кошти для утримання та розвитку дитини, тощо). Суд також виходить з того, що в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався за стягненням аліментів на дитину (ураховуючи що дитина проживає з батьком), що у своїй сукупності не дає підстав для висновку про ухилення матері від виховання дитини і застосування позивачем можливих заходів реагування, передбачених законом.

З поданого позивачем позову, наданих в судовому засіданні пояснень, між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо виховання та утримання дитини (наявність підстав для позбавлення батьківських прав, припинення обов`язку з виховання (визнання особи недієздатною, безвісти відсутньою), тощо), а заявлені позовні вимоги по суті є не вимогами до відповідачки щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача, а фактично є вимогами на підставі яких позивач має намір реалізувати своє право на звільнення з військової служби, тобто заміною вимоги про встановлення факту вимогою щодо отримання певного соціального-правового статусу, яке фактично стосуються процедури урегулювання правовідносин з органом військового управління, а не відповідачкою у справі.

Відтак суд виснує про те, що під час розгляду справи позивачем не доведено, що його права порушені та оспорюються відповідачкою, як і не доведено, що позивач самостійно виховує та утримує свою малолітню доньку, тобто взагалі без участі матері в житті дитини, отже підстави для встановлення факту самостійного виховання й утримання позивачем дитини відсутні.

Разом з тим, на думку суду саме лише визнання відповідачкою позовних вимог не може бути підставою для звільнення позивача від надання інших доказів на підтвердження існуючих обставин та не може слугувати підставою для задоволення позову.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 24.12.2024 про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимоги відмовлено і сторони не заявляли про наявність у них судових витрат, суд вважає, що у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 294, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, військова частина НОМЕР_1 , про визначення місця проживання з батьком та встановлення факту самостійного виховання й утримання дитини.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа:Виконавчий комітет Черкаської міської ради, , адреса місцезнаходження: вул. Байди Вишнивецького, буд. 36, м. Черкаси, Черкаська область.

Третя особа:військова частина НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 19.09.2025.

Суддя: Н. С. Волкова