Справа № 645/1612/14-ц
Провадження № 2-р/645/2/25
У Х В А Л А

іменем України

23 вересня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді - Шарка О.П., секретаря судових засідань Мухіна В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 травня 2014 року, ухваленому по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,

встановив:

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 травня 2014 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково. Визнано право власності за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на 65/200 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243гривні 60 копійок судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-IXвід 26.02.2025, який набрав чинності 25.04.2025, змінено найменування місцевих загальних судів, зокрема Фрунзенський районний суд м. Харкова змінено на Немишлянський районний суд м. Харкова. Зміна найменування місцевого загального суду не призвела до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про роз`яснення зазначеного рішення суду, в якій просила суд роз`яснити, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 травня 2014 року визнано право власності за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на 65/200 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель: 82,3, житловою площею 42.5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що у резолютивній частині цього рішення відсутні технічні характеристики майна (будинку, на яке визнане право власності), що унеможливлює реєстрацію права власності, а тому вона вимушена звернутись із заявою про внесення виправлень до рішення суду. У жовтні 2015 р. вона звернулася до державного реєстратора для реєстрації моєї частки в праві власності на будинок. 16.10.2015 р. рішенням №25340402 розгляд її заяви про державну реєстрацію було зупинено через те, що у 2008-2009 рр. на будинок були накладені арешти. 29.10.2015 р. рішенням №25670616 у державній реєстрації права власності їй було відмовлено з тих самих підстав, їй не було відомо, через що саме на будинок накладені арешти, бо в ньому до цього проживав її колишній чоловік ОСОБА_2 . Через брак грошових коштів вона тоді не змогла дозволити собі найняти адвоката чи юриста, який би допоміг зайнятись зняттям арештів з цього будинку. 14.07.2025 р. будинок частково згорів. Вона вирішила зайнятись його, відновленням, проте стикнулася з тим, що для оформлення документів на відновлення та реконструкцію будинку, нового підключення газу та електроенергії необхідно, аби дані про неї, як про власника були внесені до реєстру речових прав на нерухоме майно. Знайомі їй підказали, що в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме3майно та їх обтяжень» є норма ч.4 ст.24, яка дозволяє проводити державну реєстрацію речових прав, незважаючи на арешти, за умови, що така державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду. У зв`язку з цим, вона вирішила звернутися до нотаріуса, аби знову спробувати виконати рішення суду та зареєструвати її право власності, однак, нотаріус повідомила, про неможливість реєстрації через відсутність у рішенні суду технічних параметрів будинку.

В судове засідання сторони не з`явилися, у зв`язку із чим суд, керуючись ч.2 ст. 247 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч1, 2 ст.271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі №233/3676/19 вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз`яснення полягає в тому, що суд не в праві давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення постановленого рішення, які нечітко сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Виходячи з цієї норми закону, роз`яснення рішення суду це уточнення, більш чітке і зрозуміле викладення справжнього його змісту.

Роз`яснення рішення є засобом виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового рішення суду. Таким чином, суд роз`яснює суть судового рішення, якщо воно є незрозумілим для суб`єкта, якому надано право звернення за відповідним розясненням.

Між тим, необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання.

Роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його тяжко виконати, оскільки має місце ймовірність неправильного його виконання чи невиконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Стаття 271 ЦПК Українипередбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.

Виходячи із системного тлумачення положеньст. 271 ЦПК України, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане цим Кодексом.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховую-ться висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Зважаючи на вказане, суд у судових рішеннях має навести аргументи, доводи і мотиви, на яких воно ґрунтується, і не зобов`язаний зазначати у ньому відповіді на кожен аргумент сторін у справі.

Як вбачається з рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 травня 2014 року , воно набрало законної сили, його зміст є цілком зрозумілим та конкретним, рішення ухвалено в межах позовних вимог, з урахуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог з додержанням норм ст.ст.263-265 ЦПК України. Доводи заяви фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням.

Таким чином, заява про роз`яснення рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 травня 2014 року задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.271 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 травня 2014 року, ухваленому по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 23 вересня 2025 року.

СУДДЯ: