ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 626/412/25
Номер провадження 22-ц/818/3703/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Курила О.М., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Берестинського районного суду Харківської області від 19 травня 2025 року в складі судді Бєлостоцької О.В. по справі № 626/412/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області про виділ частки та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області про виділ частки та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . До складу спадкоємців ОСОБА_3 входять вона як спадкоємець за законом та син померлої ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за заповітом. 19 січня 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким належне їй нежитлове приміщення (магазин), площею 48,4 кв м, що розташований у АДРЕСА_1 , та житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_2 , заповіла своєму сину ОСОБА_1 . Разом з тим, на час складання заповіту матері належала лише половина вказаного майна, адже з 15 вересня 1979 року ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , у період якого й набула у власність вказані житловий будинок з надвірними будівлями та нежитлове приміщення. Отже, вказане у заповіті нерухоме майно насправді було об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , частка кожного з них в якому складає 1/2 . Виділення 1/2 частки ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на вказане майно свідчитиме про те, що заповіт стосується лише тієї частини майна, що належала спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності на момент його складання у 2016 році. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, та ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після його смерті на його частку у спільному майні. Отже, 1/2 частка спірного спадкового майна, не охоплена заповітом, має бути успадкована нею та ОСОБА_1 у рівних частках.

Просила виділити частку ОСОБА_4 у спільно набутому під час шлюбу з ОСОБА_3 майні, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та 1/2 частини нежитлового приміщення літ. А-1, площею 48,8 кв м, розташованого у АДРЕСА_1 ; зобов`язати Зачепилівську державну нотаріальну контору Харківської області видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 на наступне спадкове майно: 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та 1/4 частину нежитлового приміщення літ.А-1, площею 48,8 кв м, розташованого у АДРЕСА_1 .

07 квітня 2025 року представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Костиря Г.А. заявив клопотання про зупинення провадження у цивільній справі № 626/412/25, мотивоване тим, що на розгляді Верховного Суду перебуває справа № 626/221/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Зачепилівська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Момот С.В. 19 січня 2016 року за реєстровим № 115. Просив зупинити провадження у цивільній справі № 626/412/25 до касаційного перегляду рішення у цивільній справі № 626/221/24 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України.

Ухвалою Берестинського районного суду Харківської області від 19 травня 2025 року провадження у цивільній справі № 626/412/25 зупинено до вирішення іншої справи до закінчення перегляду в касаційному порядку цивільної справи № 626/221/24 Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Ухвала суду мотивована тим, що рішення у цивільній справі № 626/221/24 може вплинути на розгляд цивільної справи № 626/412/25, та наявна об`єктивна неможливість розгляду цієї цивільної справи до розгляду цивільної справи № 626/221/24 Верховним Судом, тож слід зупинити провадження на підставі п. 6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

На вказане судове рішення 23 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Лобач Н.І. до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно зупинив провадження у даній справі, адже позивачка наразі просить видати їй свідоцтво на право власності на 1/4 частку від майна, не охоплену заповітом, посилаючись на його нікчемність, тому розгляд справи про визнання заповіту недійсним в суді касаційної інстанції жодним чином не впливає на спірні правовідносини. Позовні вимоги є надуманими та штучними і є зловживанням позивачем процесуальними правами з метою перешкодити ОСОБА_1 отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Крім того, представник позивачки просив зупинити провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, тоді як судом зупинено на підставі п. 6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Відзивів на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про зупинення провадження у справі, яка входить до переліку ухвал суду, зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України, і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення вчинення судом процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Основним критерієм відповідно до вказаного пункту визначення наявності підстав для зупинення провадження у справі є неможливість розгляду справи.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19, провадження № 61-5752сво21.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини 1 цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для зупинення провадження у справі. Взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 910/12694/18.

Крім того, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2023 року у справі № 380/7845/21, необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні суду першої інстанції перебуває справа за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області про виділ частки та зобов`язання вчинити певні дії.

У справі, що розглядається, предметом позовних вимог є виділ частки померлого ОСОБА_4 у спільному майні подружжя та зобов`язання нотаріальної контори видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину спадкового майна, яка, на думку позивачки, не охоплюється заповітом її матері.

Разом з тим, у січні 2024 року ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Зачепилівська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання заповіту недійсним. Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 22 серпня 2024 року у справі № 626/221/24 в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 29 січня 2025 року вказане рішення суду залишено без змін (а.с. 58-62, 91-95). Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2025 року № 626/221/24 (провадження № 61-2167ск25), відкрите касаційне провадження та витребувано із Красноградського районного суду Харківської області цивільну справу № 626/221/24. Справа наразі не розглянута.

Із змісту статті 251 ЦПК України вбачається, що зупинення провадження у справі має на меті полегшити доказову діяльність осіб, які беруть участь у справі, в силу так званих преюдиціальних фактів.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до частин 4, 5, 6 статті 82 ЦПК України тільки ті обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 752/9802/17, провадження № 61-612св17.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не зазначив, які саме факти, що мають в подальшому розцінюватися як преюдиціальні, повинен встановити суд при розгляді справи № 626/221/24, і які він не може самостійно встановити у межах даної справи, зважаючи на те, що предметом позову у цій справі є частина спадкового майна, яка, на думку позивачки, взагалі не охоплена заповітом, питання про недійсність якого є предметом розгляду суду у справі № 626/221/24.

Позивачка у своїй заяві не вказала обставин, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання заповіту недійсним виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність чи відсутність обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги про виділ частки та зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину.

Клопотання представника позивачки про зупинення провадження у справі мотивовано наявністю підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, а саме перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Однак, правовідносини щодо визнання заповіту недійсним та виділу частки в майні і зобов`язання видачі свідоцтва про право на спадщину не є подібними.

Сам лише той факт, що у справі № 626/221/24 предметом розгляду суду є дійсність заповіту ОСОБА_3 , не перешкоджає розгляду даної справи, з огляду на заявлені позовні вимоги, та не дає підстав вважати, що її розгляд об`єктивно неможливий до вирішення вказаної справи. Матеріали даної цивільної справи та наявні в ній докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув, не проаналізував предмети та підстави спорів у справах, та необґрунтовано задовольнив клопотання позивачки, дійшовши помилкового висновку щодо зупинення провадження у справі.

Крім того, таке процесуальне рішення не відповідає принципу ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи.

Отже, судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, що може бути оскаржена окремо від рішення суду, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, та справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, питання щодо стягнення судових витрат апеляційним судом не вирішується.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Берестинського районного суду Харківської області від 19 травня 2025 року скасувати, справу направити до Берестинського районного суду Харківської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.М. Курило

В.Б. Яцина