КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 вересня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Кашперської Т.Ц., суддів: Фінагеєва В.О., Яворського М.А., вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та відсотків за користування позикою,

в с т а н о в и в :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 18 липня 2025 року особисто подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду. Пропустивши строк на апеляційне оскарження із заявою про поновлення вказаного строку з обґрунтуванням поважності причин його пропуску позивач не звернулася.

Для вирішення питання щодо можливості відкриття апеляційного провадження листом-запитом Київського апеляційного суду від 21 липня 2025 року було витребувано справу № 759/24313/24, яка 31 липня 2025 року надійшла до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано час для усунення недоліків, а саме позивачу необхідно було звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначивши поважні причини для поновлення вказаного строку.

14 серпня 2025 року до Київського апеляційного суду засобами електронного зв`язку на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 04 серпня 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Галамая А.В. надійшлазаява про поновлення строку на апеляційне оскарження. Вказана заява мотивована тим, що повний текст оскаржуваного рішення позивач не отримувала. Зазначено, що 10 червня 2025 року, 17 червня 2025 року, 23 червня 2025 року, 04 липня 2025 року місто Київ було під масованими обстрілами ворога та зазнало багато руйнувань, тому, позивач та його представник не витримали психологічного та емоційного навантаження та вимушено виїхали з Києва на певний час. У вказаний період часу вільного доступу до комп`ютеру не було, у зв`язку з чим був відсутній доступ до електронного кабінету в системі "Електронний суд".

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року зазначені в заяві причини пропущення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повторно залишено без руху та продовжено строк для усунення недоліків, а саме позивачу необхідно було повторно звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначивши інші поважні причини для поновлення вказаного строку.

17 вересня 2025 року засобами електронного зв`язку через систему "Електронний суд" до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Галамая А.В. надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження. Вказана заява мотивована тим, що позивач та її представник у період з 01 червня 2025 року по 07 липня 2025 року перебували за межами Києва, вільного доступу до комп`ютеру не мали, у зв`язку з чим був відсутній доступ до електронного кабінету в системі "Електронний суд". На підтвердження даних обставин представник долучив до заяви копію довідки про членство в садовому товаристві «Біохімік» (АДРЕСА_1), копію пояснень сусідки по дачі ОСОБА_4 , копії чеків купівлі ліків, продуктів харчування та палива за період з 01.06.2025 року по 07.07.2025 року, копію квитанції оплати за використану електроенергію, копію консультативного висновку лікаря невролога від 07.07.2025 року з медичної установи ПП «Нова Медікал». Просив поновити пропущений строк для подання апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року.

Вирішуючи вказану заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва було ухвалене 29 травня 2025 року, таким чином, перебіг строку апеляційного оскарження розпочався 30 травня 2025 року і тривав до 30 червня 2025 року включно (тридцять календарних днів, враховуючи вихідні дні).

Як вбачається з матеріалів справи, на а.с. 218 наявна розписка від 29 травня 2025 року про отримання представником позивача ОСОБА_2 копії ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року щодо відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову та копії рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Отже, з урахуванням дати вручення 29 травня 2025 року представнику позивача копії оскаржуваного рішення, позивач ОСОБА_1 мала би право на поновлення строку на апеляційне оскарження відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України в разі подання апеляційної скарги до 30 червня 2025 року.

Проте, подавши апеляційну скаргу 18 липня 2025 року, представник позивача пропустив вказаний строк.

Підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, викладені в заяві від 14 серпня 2025 року, ухвалою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року були визнані судом неповажними. Подавши 17 вересня 2025 року заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, представник позивача повторно зазначив аналогічні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, як і ті, що були ним зазначені в попередній заяві, а саме вказав те, що позивач та її представник перебували за межами Києва, вільного доступу до комп`ютеру не мали, відтак, не мали можливості подати апеляційну скаргу у місячний строк з моменту отримання оскаржуваного рішення.

Доказів об`єктивної неможливості подання до суду апеляційної скарги у визначений законом строк з моменту отримання представником позивача копії оскаржуваного рішення та неможливості подання апеляційної скарги до апеляційного суду іншими засобами, окрім як засобами електронного зв`язку, представником надано не було. Зокрема, представником позивача не надано доказів неможливості подання апеляційної скарги засобами поштового зв`язку.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. (п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, якою визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Також ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 43,44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Суд зобов`язаний запобігати зловживанню учасниками процесу їхніми права та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 цього Кодексу).

Стаття 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить принцип неприпустимості зловживання правами.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 КонституціїУкраїни).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенції) (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Таким чином, оскільки жодного доказу з приводу об`єктивної неможливості подання до суду апеляційної скарги у визначений законом строк з моменту отримання представником позивача копії оскаржуваного рішення та неможливості подання апеляційної скарги до апеляційного суду іншими засобами, окрім як засобами електронного зв`язку, до заяви долучено не було, а ті підстави, що були вказані представником в заявах про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнано неповажними, відповідно, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. 185, 357, 358 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Кашперська Т.Ц.

Судді Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.