У Х В А Л А

про забезпечення позову до його подачі

26 вересня 2025 року суддя Подільського районного суду м.Києва Войтенко Т. В. , розглянувши заяву адвоката Маліка Ярослава Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

23 вересня 2025 року до суду надійшла заява Маліка Ярослава Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 10.01.2014 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб.

У вказаному шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04.02.2021 року у справі №760/24953/20 шлюб між подружжям було розірвано.

19.10.2021 року між ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком ОСОБА_1 було укладено Договір між батьками про розмір аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Березій І.І., зареєстрований в реєстрі за № 781. Умовами вищевказаного Договору, серед іншого, передбачено, що відповідно до п. 1.2. батьки домовилися про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав Матір`ю та Батьком, який проживатиме окремо від дитини. Згідно з п. 1.3. Договору, місцем проживання дитини визначено місце проживання матері , а у разі зміни такого місця мати зобов`язана повідомляти батька не пізніше одного місяця. Також у Договорі передбачено право батька на спілкування з дитиною та проведення спільного часу за попередньою домовленістю з матір`ю (зокрема, п. 2.1., 2.2., 3.2.2., 3.2.3.), при цьому на батька покладено обов`язок повертати дитину у визначене місце проживання та забезпечувати безпечні умови для її перебування.

У заяві про забезпечення позову до його подачі заявник зазначає, що після початку повномасштабного вторгнення рф до України ОСОБА_1 за погодженням з ОСОБА_1 , виїхала з малолітнім ОСОБА_3 за межі України. З 2022 року до липня 2025 року ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 проживали за кордоном. У період з 2022 року до 2024 року ОСОБА_1 разом із малолітнім сином ОСОБА_5 проживала на території Королівства Нідерландів у муніципалітеті Нюнспет. Протягом перших шести місяців мати з сином проживали у гостьовому будинку за адресою: АДРЕСА_2, що надавалася приймаючою сім`єю. Надалі, за рішенням органів місцевого самоврядування, ОСОБА_1 було надано соціальне житло у муніципалітеті Хульсхорст за адресою: АДРЕСА_3, у якому вона разом із дитиною проживала на умовах, визначених муніципальною владою. 24.06.2024 року ОСОБА_1 уклала договір оренди квартири у м. Амстердам за адресою: АДРЕСА_4), у якій вона разом із сином проживала до липня 2025 року.

Батьки дитини домовилися щодо проведення малолітнім ОСОБА_3 літніх канікул разом з батьком ОСОБА_1 в Україні. Було погоджено, що 01.07.2025 року ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 - Тетяною автобусом вирушають з м. Амстердам до м. Києва. 02.07.2025 року дитина прибуває та передається батьку ОСОБА_1 18.08.2025 року за попередньою домовленістю між батьками дитини та батьком ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , останній мав привезти дитину в аеропорт м. Кишинів у Республіці Молдова. Матір, ОСОБА_1 , завчасно придбала авіаквиток на ім`я ОСОБА_3 на переліт та повідомила про це батька, тому ОСОБА_1 був належним чином обізнаний про необхідність доставити дитину вчасно до місця відправлення. Того ж дня ОСОБА_1 мала б зустріти свого сина ОСОБА_3 у м. Лісабон.

У заяві про забезпечення позову до його подачі заявник зазначає, що ОСОБА_1 відмовився виконати домовленості та самовільно заявив, що дитина залишатиметься жити з ним у м. Києві.

Батько фактично утримує дитину без згоди матері, змінивши її місце проживання та позбавивши матір можливості безперешкодно спілкуватися з сином. Відтоді батько не лише незаконно утримує дитину, а й систематично створює перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 із сином: блокує її номер у телефоні дитини, перериває дзвінки, контролює розмови, прослуховує приватне спілкування та після цього карає сина. Коли матері вдається коротко поговорити з сином, вона стикається з психологічним тиском з боку батька, який принижує її, звинувачує у «істериках» та демонстративно перериває контакт.

Батько ОСОБА_1 відмовляється повертати сина матері, обґрунтовуючи, що мати довела дитину до розладу дефіциту уваги та гіперактивності та погіршуватиме стан дитини ще більше.

ОСОБА_3 таємно зателефонував матері та повідомив, що батько заходив у його телефон, прослуховував розмови з матір`ю та карав його. Це свідчить про систематичне психологічне насильство над малолітнім сином, яке може завдати непоправної шкоди його психіці Відеорозмова від 26.08.2025 року підтверджує цілеспрямовану та свідому ізоляцію батьком дитини від матері. ОСОБА_1 позбавляє сина можливості вільно спілкуватися з ОСОБА_1 , доводячи його до стану, коли хлопчик змушений ховатися, щоб зробити дзвінок. ОСОБА_3 говорить про страх телефонувати матері й прямо просить її не дзвонити самій, аби уникнути покарання з боку батька. Водночас із самої розмови стає очевидним, що контакт матері у телефоні дитини був свідомо заблокований батьком, хоча він постійно це заперечує.

У заяві про забезпечення позову до його подачі заявник зазначає, що під час розмови малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , дитина зізналася, що батько встановив контроль над його телефоном, прослуховує приватні розмови, зокрема, з матір`ю та карає його за спілкування з нею.

У телефонній розмові від 26.08.2025 року ОСОБА_1 , використовуючи телефон малолітнього сина, фактично перешкоджає ОСОБА_1 у реалізації її права на безперешкодне спілкування з дитиною, заявляючи, що вона «добиває» його своїми дзвінками. При цьому батько маніпулятивно посилається на нібито існуюче «опікунське рішення», про зміст чи наявність якого матері нічого невідомо, і жодних підтверджуючих документів він не надає.

У відеорозмові 04.09.2025 року ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_1 знову повністю контролював спілкування, підслуховував кожне слово та постійно втручався у діалог. У присутності дитини батько дозволив собі грубу нецензурну лексику та відверті приниження матері.

У заяві про забезпечення позову до його подачі заявник зазначає, що 11.09.2025 до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві адвокатом Маліком Ярославом Павловичем, в інтересах ОСОБА_1 було подано заяву про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126-1 Кримінального кодексу України (вх. № М-38712).

10.09.2025 ОСОБА_1 подав до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації заяву про реєстрацію малолітнього ОСОБА_3 за адресою проживання батька без згоди матері, яка зареєстрована за вхідним № 106/58/П-310. У вказаній заяві ОСОБА_1 просить зареєструвати сина за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, батько зазначає, що «мати перебуває за кордоном (місце не встановлено), участі у вихованні не бере, батьківські обов`язки не виконує. Дитина влаштована до СШ № 10 Подільського району м. Києва».

Лише 15.09.2025 року Заявниці стало відомо про існування у Службі у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації заяви, поданої батьком. Вказану заяву батько умисно приховував від матері, не повідомивши її про факт звернення та свідомо замовчавши відомі йому дані про ОСОБА_1 , чим порушив права як матері, так і дитини. Того ж дня адвокатом Маліком Я.П. було направлено адвокатський запит до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації вих. № 15-09 2025 від 15.09.2025 року щодо надання для ознайомлення заяви ОСОБА_1 з додатками. Оскільки вже на 17.09.2025 о 09:30 було призначене засідання комісії з питань захисту прав дитини, адвокатом Заявниці 15.09.2025 року було подано заяву про забезпечення участі матері та представника матері у засіданнях комісії з питань захисту прав дитини. На засіданні, що відбулося 17.09.2025, матір у режимі відеоконференції надала усні пояснення, письмові пояснення були подані через представника Заявниці

22.09.2025 року в інтересах матері було подано заяву до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про відібрання дитини та повернення її матері, оскільки саме цей орган відповідно до чинного законодавства зобов`язаний забезпечувати дотримання найкращих інтересів дитини та реагувати на випадки їх порушення. У заяві наголошено, що ОСОБА_1 самовільно утримує дитину, позбавляє сина можливості вільного та безперешкодного контакту з матір`ю, блокує засоби зв`язку, контролює приватні розмови, чинить психологічний тиск та тим самим створює для дитини атмосферу страху та нестабільності.

У заяві про забезпечення позову до його подачі заявник зазначає, що ОСОБА_1 , подаючи заяву про реєстрацію малолітнього сина ОСОБА_3 у квартирі свого батька, фактично прагне закріпити за собою можливість і надалі самовільно визначати місце проживання дитини разом із ним, усупереч умовам чинного нотаріально посвідченого Договору між батьками від 19.10.2021 року. Такими діями батько намагається створити видимість законності свого утримання дитини та формально оформити проживання з ним, позбавляючи матір не лише реального доступу до дитини, але й права брати участь у вирішенні ключових питань щодо її життя та виховання. Мати фактично відсторонюється батьком від можливості спілкування та виконання своїх батьківських обов`язків, адже будь-які комунікації щодо виховання, навчання, лікування чи розвитку дитини батько ігнорує або навмисно блокує.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до його подачі, заявниця зазначила, що змушена заявити перед судом вимогу щодо зобов`язання Комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації до вирішення судом спору про відібрання дитини та повернення її матері утриматися від ухвалення рішень за заявою ОСОБА_1 про реєстрацію малолітнього сина ОСОБА_3 за місцем проживання батька без згоди матері, з огляду на те, що саме рішення вказаної комісії буде використане ОСОБА_1 як формальну підставу у своїх подальших незаконних спробах обмежити дитину у праві проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 має намір звернутися із позовною заявою до Відповідача з вимогами про відібрання сина - ОСОБА_3 від батька ОСОБА_2 та повернення сина до матері ОСОБА_1 , заявниця просить вжити заходи забезпечення позову, а саме:

1) Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі:

- утриматися від вчинення перешкод у будь-який спосіб (шляхом ізоляції дитини, відібрання у неї телефону, заборони спілкування тощо) у спілкуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особисто, за допомогою телефону, інших гаджетів;

- утриматися від самовільної (без відома та погодження матері) зміни місця реєстрації, місця проживання та місця навчання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- неухильно дотримуватися умов Договору між батьками про розмір аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Березій І.І., зареєстрований в реєстрі за №781, який укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2) Зобов`язати Комісію з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації до вирішення судом спору про відібрання дитини та повернення її матері не приймати жодних рішень за заявою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про реєстрацію малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання батька без згоди матері.

Суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову з наведених у ній підстав, зазначає наступне.

Згідно вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно вимог ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та найкращим забезпеченням інтересів дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч.4ст.263 ЦПК України).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суд (постанова від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

У постанові КЦС ВС від 15.01.2025 № 369/7253/23 (61-15450св24) Верховний Суд зазначив: «Забезпечення позову по суті - це, як правило, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову у спорах щодо визначення місця проживання малолітньої дитини має на меті гарантувати дотримання інтересів дитини, створити передумови, які унеможливлять недобросовісну поведінку батьків, забезпечать фундамент для належного виконання судового рішення.

Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У справах про визначення місця проживання дитини суд має право вжити таких заходів забезпечення позову, як заборона переміщення (виїзду) дитини за межі України, визначення на період розгляду спору графіка побачень дитини з тим з батьків, з яким дитина фактично не проживає (особливо у випадку відчуження дитини від іншого з батьків), встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Як зазначав Європейський суд з прав людини, національні органи влади зобов`язані максимально сприяти спілкуванню дитини з тим з батьків, з яким дитина не проживає, при цьому мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам. Зволікання у цьому, з урахуванням обставин справи, може мати непоправні наслідки для відносин дитини з тим із батьків, хто не проживає з нею (§ 79-80 рішення ЄСПЛ Mamchurv. Ukraine (заява № 10383/09 від 16 липня 2015 року).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду 14 лютого 2022 року у справі №754/7569/21 (провадження № 61-15886сво21) зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.

У постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19) викладено правовий висновок, що суди відповідно до статей 149, 150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений цивільним процесуальним законом….

Якщо батьки дитини не можуть узгодити місце її проживання і кожен із них вважає доцільним визначити таке місце з ним, то до ухвалення остаточного рішення у справі про визначення місця проживання дитини суд може забезпечити позов шляхом визначення її зустрічей з матір`ю з урахуванням якнайкращих інтересів дитини і того, що на час розгляду справи дитина проживає з батьком.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що зустрічі та спілкування одного з батьків із дитиною є співмірним заходом забезпечення позову про визначення місця проживання дитини (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19, від 24 лютого 2022 року у справі № 361/8355/21, від 05 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23, від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21, від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22).

Вжиття заходів забезпечення позову у спорах щодо фізичної опіки над дітьми спрямоване на недопущення чи припинення дій одного з батьків, які порушують права іншого на участь у вихованні дитини, контакт з нею. Відчуження одного з батьків можна охарактеризувати як форму психологічного насильства, яке проявляється у необґрунтованому звинуваченні у застосуванні стосовно дитини насильства іншим з батьків або звинуваченні у жорстокій та насильницькій поведінці до одного з батьків, переконанні дитини у тому, що контакт з іншим з батьків є несприятливим для неї, нав`язуванні дитині відчуття, що вона знаходиться в небезпеці під час контакту з одним з батьків, необґрунтованих звинуваченнях на адресу бабусі й дідуся, інших членів сім`ї, зміна місця проживання без попереднього обговорення тощо.

Підстави забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.

Батьківські повноваження належать обом батькам однаковою мірою. Дитина, як правило, однаково любить обох батьків та потребує турботи та підтримки кожного з них.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 зазначено, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямоване на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним».

У конкретній справі мати дитини, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Наразі не установлено, що спілкування матері з сином має негативний вплив на нормальний розвиток дитини, та навпаки встановлено, що спілкування з матір`ю відбуватиметься саме в інтересах дитини.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги заявниці забезпечити позов шляхом зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі не чинити ОСОБА_1 перешкоди у будь-який спосіб (шляхом ізоляції дитини, відібрання у неї телефону, заборони спілкування тощо) у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особисто, за допомогою телефону, інших гаджетів.

Поряд з цим, суд не вбачає підстав для забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 утриматися від самовільної (без відома та погодження матері) зміни місця реєстрації, місця проживання та місця навчання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; неухильно дотримуватися умов Договору між батьками про розмір аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Березій І.І., зареєстрований в реєстрі за №781, який укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи у забезпеченні позову у такий спосіб, суд керується тим, що дитина повинна продовжувати навчання в Україні (на час розгляду справи судом), тому забороняти змінювати місце навчання дитини суд не має законних підстав. Решта вимог (заборона змінювати місце реєстрації, місце проживання ОСОБА_3 , зобов`язання неухильно дотримуватися умов Договору між батьками про розмір аліментів на дитину, здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини), стосується виконання договору, укладеного між сторонами.

Суд не може у спосіб забезпечення позову фактично зобов`язати відповідача виконувати договір, який укладений сторонами у 2021 році, достеменно знаючи, що життєві обставини змінилися, тоді як станом на 2021 р., укладаючи договір, сторони не могли передбачити, що дитина проживатиме з матір`ю в Нідерландах.

Вимоги заяви про забезпечення позову шляхом зобов`язання Комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації до вирішення судом спору про відібрання дитини та повернення її матері не приймати жодних рішень за заявою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про реєстрацію малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання батька без згоди матері, суд вважає неспівмірними з вимогами майбутньої позовної заяви по відібрання дитини.

Відтак, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.151-153,259,260,353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву адвоката Маліка Ярослава Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ) не чинити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) перешкоди у будь-який спосіб (шляхом ізоляції дитини, відібрання у неї телефону, заборони спілкування тощо) у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особисто, за допомогою телефону, інших гаджетів.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

СуддяТ. В. Войтенко