КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/5175/25

11 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дем`янової Каріни Олександрівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ул`яновської О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 19 жовтня 2020 року, приблизно о 18 год. 10 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по бул. Р. Роллана в м. Києві, при здійсненні маневру лівого повороту скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась в зустрічному напрямку, спричинивши останній середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди вона, ОСОБА_1 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого передпліччя та кисті у вигляді косого перелому голівки 5-ї п?ясної кістки, перелому шиловидного відростка променевої кістки, що відноситься до середнього ступеню тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху та спричинення їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень, перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Отримані тілесні ушкодження зумовили певний курс лікування, який вона пройшла, в тому числі, і амбулаторного.

Позивач зазначала, що в рамках розгляду кримінальної справи № 759/27127/21, провадження № 1-кп/759/369/23, нею був заявлений цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч.І ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. А цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, що не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства.

Вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, завданої їй в результаті ДТП, яка виникла з вини ОСОБА_2 , позивач обгрунтовувала тим, що вона зазнала душевні страждання, як безпосередньо під час вчинення кримінального правопорушення відносно неї, так і тривалий час після нього.

До негативних наслідків позивач віднесла нервовий стрес, який вона пережила в момент ДТП, оскільки перебувала за кермом автомобіля «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 , та переживає через саму подію ДТП до сьогоднішнього дня. Так, вона зазнала сильних емоційних переживань та болісних фізичних відчуттів, через наслідки дорожньо-транспортної пригоди та у зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень; загострилися емоційні реакції, відбулася зміна її емоційний стану, вона стала більш нестриманою, дратівливою, почала емоційно реагувати на будь-які події. Відчуває слабкість, порушення сну та коливання настрою. Збільшився рівень тривоги, усвідомлення власної безпорадності, наявний депресивний стан, відчуває страх за своє здоров`я, втратила нормальний сон, певний період часу була дратівливою по відношенню до рідних та близьких. Її думки були пов`язані виключно з вищевказаними подіями та подальшим розвитком ситуації, стали переслідувати негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, неприємні сновидіння, емоційна напруга, реакції замикання; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Завдана моральна шкода також полягає у тому, що вона дуже глибоко пережила завдання механічних пошкоджень транспортному засобу, яким вона користувалася, а саме «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 , та який належить її матері.

Певний час вона проходила лікування, що заважало їй звично спілкуватися із близькими, рідними, оточуючими та друзями, вести звичний для себе активний спосіб життя, нормально навчатися, дана подія певним чином відобразилася на її особистому житті, позбавила її звичної життєвої діяльності.

Автомобіль «Daewoo Matiz» д.н.з. НОМЕР_2 був єдиним засобом для її пересування та через наявні на ньому механічні пошкодження вона та її мати фактично позбавлені можливості користуватися даним транспортним засобом. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування власним автотранспортом, їй довелося відкласти, а від деяких з них взагалі вона змушена була відмовитися, що спричинило певні проблеми із навчанням.

На вказані вимушені обставини у своєму житті вона не розраховувала, втратила свій час, сили та енергію на відновлення свого стану здоров`я. Дані обставини її морально пригнічують так як вона повинна саме через суд доводити винуватість відповідача в його протиправних діях.

Позивач вважала, що даною подією їй спричинена тяжка психологічна травма.

У підтвердження викладених фактів, за її клопотанням було проведено судову-психологічну експертизу, за висновком якого орієнтовний розмір її грошової компенсації моральної шкоди може становити 108 мінімальних заробітних плат.

Виходячи з глибини душевних страждань, які вона пережила, ступеня вини самого ОСОБА_2 , як особи, що скоїла кримінальне правопорушення та намагалася уникнути відповідальності, зокрема, шляхом перекручування фактичних обставин ДТП (як безпосередньо під час оформлення працівниками поліції даної події, так і під час проведення досудового розслідування), пережитим внаслідок вказаної події стресом, виходячи з принципів розумності і справедливості, позивач ОСОБА_1 вважала справедливу компенсацію заподіяної їй моральної шкоди у розмірі, що становить 864 000 (вісімсот шістдесят чотири тисячі) гривень (8000*108=864 000 грн). Визначений розмір відшкодування, на думку позивача, є справедливим і адекватним, враховує усі страждання, які їй довелося перенести, зокрема, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками до сьогоднішнього дня, враховуючи, що реальних кроків на зустріч відповідачем зроблено не було, зокрема не було запропоновано у будь-який спосіб примиритися, надати необхідну допомогу та інше.

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_1 просила суд:

стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь моральну шкоду, завдану каліцтвом або іншим шкодженням здоров`я, у розмірі 864 000 гривень;

стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь понесені витрати на оплату правової допомоги, орієнтовна сума яких складає 25 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, відмовлено.

Додатковим рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 6000 (шість тисяч) грн 00 коп. У решті заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції від 24 квітня 2025 року, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дем`янова Каріна Олександрівна подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона позивача посилалась в обгрунтування своїх вимог.

Зазначає, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Однак, судом першої інстанції не досліджені докази подані разом із позовною заявою, а саме, висновок експерта від 09.05.2022 року № СЕ-19/111-21/60417-ПС, в якому у пункті 5 висновку експерта зазначено, що за умови визначення судом заподіяння підекспертній ОСОБА_1 моральної шкоди, орієнтований розмір її грошової компенсації може становити 108 мінімальних заробітних плат.

Таким чином, на переконання сторони позивача, судом першої інстанції прийнято рішення із порушенням норм процесуального права, а саме: ст. ст. 2, 11, 12, 74, 76, 78, 79, 80, 229 ЦПК України.

Щодо порушення судом першої інстанції статей 42, 198, 223 ЦПК України сторона позивача зазначає, що позивачем було подано клопотання про відкладення судового засідання 24.04.2025 року у зв`язку із її перебуванням на лікарняному і неможливістю прибуття її представників (адвокатів) для участі у судовому засіданні через участь в інших судових засіданнях.

Однак, судом першої інстанції дане клопотання позивача не було задоволено, закрито підготовче провадження і в той же день суд першої інстанції розпочав розгляд справи по суті, тим самим позбавивши позивача права, передбаченого ст. 43 ЦПК України, бути почутою та надати пояснення суду, навести свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Паламарчук Олександр Миколайович просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі, так як його цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200106323. Даний факт позивачем не заперечується.

Таким чином, обов`язок виплатити відповідне відшкодування виник не у відповідача, а у особи, що застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача, як власника даного транспортного засобу - ПрАТ СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА" (, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102), який і є належним відповідачем за вимогою позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП.

Позивачем не надано доказів того, що розмір завданої їй моральної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика ПрАТ СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200106323 чи що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

В свою чергу, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Звертає увагу суду на те, що Святошинським районним судом м. Києва у справі № 759/27127/21 звільнено ОСОБА_2 (відповідача у справі) від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, про що постановлено ухвалу від 08 листопада 2023 року

Вказаною ухвалою суду не встановлювалися питання щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_2 (відповідача) складу злочину, протиправності його поведінки, не встановлювався факт завдання ОСОБА_2 шкоди ОСОБА_1 , як і не встановлювалася сама шкода, а тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та наслідками, у виді заподіяння шкоди ОСОБА_1 .

Інших доказів протиправності поведінки відповідача до позовної заяви не додано.

Сторона відповідача також вважає, що позивачем не обґрунтовано належними і допустими доказами розмір заявленої моральної шкоди в сумі 864 000 грн, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зазначає, що ушкодження здоров`я позивача не є незворотним, анатомічна цілісність кістки руки та її функції підлягають відновленню. Позивачка не потребувала та не перебувала на стаціонарному лікуванні. Вказані позивачем зміни в її житті не є значними та тривалими.

Також сам експерт у вищевказаному висновку експертизи констатував, що «ситуація призвела до тимчасових (зворотних) змін в окремих сферах структури особистості, до виникнення тимчасових проблем у декількох сферах життєдіяльності, що протягом певного часу заважало повною мірою реалізувати звичне соціальне функціонування, але не перешкодило відновленню попереднього стану життєдіяльності та реалізації життєвих планів і подальшого розвитку (стор.22-23 висновку експерта).

Звертає увагу і на те, що за фактом події ДТП відповідачу було висунуто обвинувачення за ч.І ст. 286 КК України, що є нетяжким злочином та не характеризується умислом.

Розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення за рахунок відповідача.

Крім того, наданий позивачем висновок експерта від 09.05.2022 року № СЕ - 19/111-21/60417-ПС, складений за результатом проведеної судової психологічної експертизи, сторона відповідача вважає необгрунтованим та недопустимим і неналежним доказом, а відтак, він не може розглядатися судом як доказ завдання моральної шкоди і рекомендованої суми її грошової компенсації, так як вказаний висновок містить лише ті дані щодо обставин спричинення моральної шкоди, які були повідомлені експерту самою позивачкою та особами, що є суб`єктивними щодо позивачки - її друзями, мамою, сусідами; судовим експертом прийнято до уваги лише документи і пояснення, які подані позивачкою та не проаналізовано всі докази, які містяться в матеріалах справи; вказаний висновок експерта було підготовано для подання до суду у справі № 759/27127/21, а не в даній справі, що розглядається; Методики, що були використані при складанні висновку експерта, згідно офіційних даних Реєстру методик проведення судових експертиз, є припиненими та застосуванню не підлягають; при проведенні експертизи експертом було використано недостовірні дані, а саме, дані про вину та неправомірну поведінку ОСОБА_2 .

Також, експерт, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 108 мінімальних заробітних плат (864 000,00 грн.), застосував методику О. Ерделевського , хоча 29.01.2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О.М. Ерделевського була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02.10.2008 року № 1666/5.

Отже, на переконання сторони відповідача, не може братися до уваги визначений висновком експерта від 09травня 2022 року № СЕ - 19/111-21/60417-ПС розмір відшкодування моральної шкоди, оскільки у висновку експертом була застосована методика та формула російського вченого О.М. Ерделевського, висновки по яких мають імовірний характер та є науковою рекомендацією. Вказана методика не є обов`язковою для суду, а формули та коефіцієнти для обрахування компенсації моральної шкоди носять винятково абстрактний характер. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 372/4399/15-ц.

Крім того, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.

Що стосується доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, про порушення судом першої інстанції норм статей 198, 223 ЦПК України, сторона відповідача зазначає, що позивач був повідомленим про дату, час і місце засідання належним чином (що не заперечується). При цьому, жодних доказів перебування позивача на лікарняному під час судового засідання 24.04.2025 року, а його представника в іншому судовому засіданні, надано не було.

Доводи позивача про позбавлення її права надати свої аргументи та пояснення в судовому засіданні не заслуговують на увагу, оскільки позивачка реалізувала таке право шляхом подання позовної заяви, яку готувала самостійно на власний розсуд, обґрунтовуючи тими доказами, які вважала за потрібне.

Отож, на переконання сторони відповідача, неявка позивачки та її представника в судове засідання жодним чином не перешкоджала розгляду справи в суді першої інстанції та не призвела до неправильного її вирішення, оскільки в своїй апеляційній скарзі позивач не навів ніяких нових доводів, аргументів та доказів, які були б відмінними від вже викладених в позовній заяві.

Вважає, що судом першої інстанції було всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджено наявні у справі докази та ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача зазначає про розрахунок судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Це витрати на професійну правничу допомогу адвоката пов`язану з розглядом в апеляційному суді справи № 759/5175/25 у розмірі 20 000 грн, що підтверджуються Договором про надання правової (правничої) допомоги від 26 березня 2025 року (міститься в матеріалах справи), Додатком № 2 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 26 березня 2025 року, рахунком-фактурою № 178 від 1 серпня 2025 року; (додаються).

Вказує, що додаткові докази, на обґрунтування судових витрат (підтвердження оплати та інші) будуть подані, після фактичного здійснення оплати, у встановлені законом строки.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бондюк Богдан Володимирович підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Паламарчук Олександр Миколайович в судовому засіданні просили апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2020 року, приблизно о 18 год. 10 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по бул.Р. Роллана в м. Києві, при здійсненні маневру лівого повороту скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась в зустрічному напрямку, спричинивши останній середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» згідно з полісом № 200106323, з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб, у розмірі 130 000 грн, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн (а.с. 76).

Відповідно до довідки №13223 від 19 жовтня 2020 року травмпункту КМКЛ №7 ОСОБА_1 діагностовано тілесні ушкодження у вигляді перелому шиловидного відростку правої променевої кістки з незначним зміщенням, забій шийного відділу хребта, перелом голівки п?ятипясної кістки правої кисті зі зміщенням уламків (а.с. 10, 12, 13).

21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 була на амбулаторному прийомі у лікаря травматолога КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва з приводу ДТП 19 жовтня 2020 року, проведено обстеження: травма 19 жовтня 2020 року внаслідок ДТП (водій) St. iocalis: хвора ходить самостійно; права кисть та променево запясний суглоб фіксовано гіпсом, фіксація стабільна, периферична чутливість та пульсація не порушені; рухи у шиї помірно обмежені, біль (помірний) при пальпації паравертеорально шийного відділу хребта; по передній поверхні с/3 правого стегна наявна гематома в діаметрі близько 10см, яка болісна при пальпації, припухла, р-но; гіпс 5-6 тижнів, рентген контроль через 7 днів; таб.: етолфорт 1 т 2 р/д 7 днів, мовіназа 20 мг 1т 2 р/д 10 - 14 днів, респарил гель місцево на гематому (а.с. 10, 11).

На підставі постанови слідчого СВ Святошинського управління поліції Головного управління Національної полоції в м. Києві від 27 листопада 2020 року експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_6 проведено судово-медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження № 0004266 гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №042-1793-2020 від 03 лютого 2021 року, дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 19 жовтня 2020 року у гр. ОСОБА_1 мали місце такі тілесні ушкодження: закрита травма правого передпліччя та кисті у вигляді косого перелому голівки 5-ї п?ясної кістки, перелому шиловидного відростка променевої кістки; гематома середньої третини правого стегна, яка могла утворитися в термін та за обставин, вказаних в постанові, тобто 19 жовтня 2020 року при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався, при зіткненні його з перешкодою). Травма правого передпліччя та кисті за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу; гематома середньої третини правого стегна відноситься до легкого тілесного пошкодження (а.с. 14-18).

На замовлення учасника справи ОСОБА_1 судовим експертом Київського Науково-дослідного експертно-криміналічтичного центру МВС Йосипенко А.Ю. проведено судову психологічну експертизу.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21/60417-ПС від 09 травня 2022 року ситуація, що досліджується за справою та її наслідки, є психотравмувальними для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдано психічних (на моральному рівні) страждань. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдано психічних (на моральному рівні) страждань в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, що досліджується у справі. Ситуація, що досліджується, має психологічно деструктивний характер, характер та всі означені моральні страждання знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з даною подією, яка призвела до негативних змін в емоційній сфері (дратівливість, високий рівень тривожності, ознаки «втоми та виснаження, потреба у розмімінні, захисті та підтримці, відсутність інтересу до життя, нестача мотивації і втрати життєвої енергії, на момент дослідження переживає стрес, викликаний розчаруванням, спостерігаться стійка реакція страху на певних людей, місця, об`єкти або ситуації), в системі міжособистісних стосунків (порушення міжособистісних стосунків в родині), до вимушеності докладання додаткових зусиль для подолання наслідків ситуації що досліджується (потреба в реабілітації руки), в житті підекспертної ОСОБА_1 .

За умовами визначення судом заподіяння підекспертній ОСОБА_1 моральної шкоди, оірєнтовний розмір її грошової компенсації може становити 108 мінімальних заробітних плат.

Для визначення орієнтовного розміру відшкодування моральної шкоди психологічно значимі фактори та соціально-психологічні обставини події, що встановлені за результатами аналізу матеріалів справи, експертної бесіди, психолого-біографічного та експериментально-психологічного досліджень особистості підекспертної, експертом використано модифіковану та відкориговану формулу О. М. Ерделевського: D=d*fv*i*c*(l-fs).

У вступній частині висновку експерта зазначено, що висновок підготовлено для подання його до суду, згідно з вимогами статті 102 Цивільного процесуального кодексу на замовлення учасника справи у справі за № 759/27127/21.

Про відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта (стаття 384 Кримінального кодексу України) та відмовубез поважних причин від виконання покладених обов`язків (стаття 385 Кримінального кодексу України) судовий експерт попереджена (а.с. 27-40).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року у справі №759/27127/21 (провадження №1-кп/759/369/23) звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєструдосудових розслідувань за № 0004266 10.11.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України, закрито.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, залишено без розгляду (а.с. 19-20).

ОСОБА_1 було визнано потерпілою в кримінальному провадженні № 0004266 (справа №759/27127/21).

Після закриття кримінального провадження і звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, відповідач ОСОБА_2 зазначав, що він є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки його цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров?ю становить - 260 000 грн 00 коп., за шкоду заподіяну майну становить - 130 000 грн 00 коп., франшиза - 1500 грн 00 коп. Позивачем не надано доказів того, що розмір завданої їй моральної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА».Отже, за доводами заперечень відповідача, обов?язок виплатити відповідне відшкодування виник не у нього, а у особи, яка застрахувала його цивільно-правову відповідальність, як власника даного транспортного засобу, у ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА». Також позивачем не надано доказів, що підтверджують протиправність поведінки, вину відповідача та причинно-наслідковий зв?язок між протиправністю поведінки відповідача та завданою позивачу шкодою в результаті ДТП (а.с. 64-75).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА». Таким чином, обов`язок виплатити відповідне відшкодування виник не у відповідача ОСОБА_2 , а у ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», яким була застрахована цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , а відтак, належним відповідачем за вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА». Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що надані позивачем ОСОБА_1 докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, остання не довела та не надала належних та допустимих доказів заподіяння їй такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто, відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, а тому у задволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що 19 жовтня 2020 року, приблизно о 18 год. 10 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по бул. Р. Роллана в м. Києві, при здійсненні маневру лівого повороту скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась в зустрічному напрямку, спричинивши останній середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За даним фактом було порушено кримінальне провадження за № 0004266 від 10 листопада 2020 року.

У рамках указаного кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_2 19.10.2020 року, приблизно о 18 год. 10 хв., керуючи на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_5 , свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 , технічно-справним автомобілем марки «Toyota Avensis», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по бул. Р. Роллана в м. Києві, зі сторони вул. Я. Коласа в напрямку пр. Л. Курбаса. Під`їжджаючи до перехрестя з вул. Тулузи, у ОСОБА_2 , виникла необхідність виконати маневр лівого повороту.

В цей же час по бул. Р. Роллана в м. Києві, зі сторони пр. Л. Курбаса в напрямку вул. Я.Коласа, у другій смузі, зі швидкістю приблизно 50 км/год., рухався автомобіль «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка наближалась до перехрестя з вул. Тулузи.

Продовжуючи свій рух, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , розпочав здійснювати маневр лівого повороту в напрямку вул. Тулузи, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, проявив неуважність, не надав переваги автомобілю «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до зіткнення автомобілів, чим порушив Правила дорожнього руху, а саме: не виконав вимоги Правил дорожнього руху України, які діють з 15.04.2013 року:

- п. 1.3 згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

- п. 1.5 згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3 (б), який зобов`язує водія транспортного засобу, для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розташування та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі;

- п. 10.1, який зобов`язує водія, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 16.6. повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита травма правого передпліччя та кисті у вигляді косого перелому голівки 5-ї п`ясної кістки, перелом шиловидного відростка променевої кістки, що відноситься до середнього ступеню тяжкості. Порушення водієм ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху та спричинення ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_2 , які виразились у порушенні Правил дорожнього руху особою, що керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року у справі №759/27127/21 (провадження №1-кп/759/369/23) звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєструдосудових розслідувань за № 0004266 від 10.11.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України, закрито.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, залишено без розгляду (а.с. 19-20).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Згідно вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 (провадження № 51-2271км21) зроблено висновок про те, що залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини другої статті 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями моральну шкоду.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, від 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, від 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, від 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19.

Таким чином,звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, не є реабілітуючою підставою, а тому потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Колегією суддів апеляційного суду установлено, що ОСОБА_1 було визнано потерпілою в кримінальному провадженні № 0004266, а тому після закриття кримінального провадження і звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України ОСОБА_1 не була позбавлена можливості звернутися до нього з позовом про відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,у порядку цивільного судочинства, позивач ОСОБА_1 в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди посилалась на те, що внаслідок дорожньо транспортної пригоди, що сталась 19 жовтня 2020 року з вини ОСОБА_2 , вона отримала ушкодження здоров`ясередньої тяжкості, перебувала на амбулаторному лікуванні, був порушений ритм її життя, вона зазнала фізичного болю та страждань, що дотепер вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання.

Обставини, встановлені в ухвалі Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року у справі №759/27127/21 (провадження №1-кп/759/369/23) про закриття кримінального провадження, вказують на причинно-наслідковий зв`язок між недотриманням відповідачем Правил дорожнього руху України та дорожньо-транспортною пригодою, що сталась 19 жовтня 2020 року. Отже, вищезазначена ухвала суду не звільняє ОСОБА_2 від цивільно-правової відповідальності.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що ухвалою суду у справі №759/27127/21 (провадження №1-кп/759/369/23)не встановлювалися питання щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_2 (відповідача) складу злочину, протиправності його поведінки, не встановлювався факт завдання ОСОБА_2 шкоди ОСОБА_1 , як і не встановлювалася сама шкода, а тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та наслідками у виді заподіяння шкоди ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не свідчить про визнання його невинуватим у вчиненні злочину. Ці підстави звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими. Ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року у справі №759/27127/21 (провадження №1-кп/759/369/23) про закриття кримінального провадження і звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності є обов`язковою для суду, підтверджує наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між порушенням водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху та спричинення ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім того, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі, якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпіла подає докази, що підтверджують факт завдання їй шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Разом з тим, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З урахуванням встановлених обставин під час розгляду справи щодо складу цивільного правопорушення за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність правових підстав для відшкодування на користь позивачки моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2.

Висновок суду першої інстанції про те, що обов`язок виплатити відповідне відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, виник не у відповідача ОСОБА_2 , а у ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», яким була застрахована цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , є помилковим, з огляду на таке.

Відповідно до статті 23 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IVстраховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

У справі, яка переглядається, позивач ОСОБА_1 просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV). Тому заподіяна позивачці моральну шкоду, яка полягає в її моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути компенсована останнім.

Крім того, взаємосуперечливими є висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору, оскільки суд одночасно вказує про пред`явлення позову до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, а також те, що позивач не довела належними та допустимими доказами заподіяння моральної шкоди (недоведеність позовних вимог), тобто, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 з двох самостійних підстав, не врахувавши, що невірно визначений позивачем суб`єктний склад учасників справи унеможливлює правильне встановлення фактичних обставин та вирішення спору по суті.

Таким чином, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, колегія суддів, виходить з такого.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

У заявлених позовних вимогах позивачка просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 864 000, 00 грн, що становить 108 мінімальних заробітних плат, посилаючись на висновки судового експерта Київського Науково-дослідного експертно-криміналічтичного центру МВС Йосипенко А.Ю. за результатом проведення судової психологічної експертизи на замовлення позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог статті 102, 103 ЦПК України якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, судом може бути призначена експертиза або відповідні висновки експертів можуть надаватися суду сторонами (стороною) у разі підготовлення їх на замовлення такого учасника справи.

Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

При перевірці висновку висновку експерта № СЕ-19/111-21/60417-ПС від 09 травня 2022 року колегією суддів апеляційного встановлено, що для визначення орієнтовного розміру відшкодування моральної шкоди психологічно значимі фактори та соціально-психологічні обставини події, що встановлені за результатами аналізу матеріалів справи, експертної бесіди, психолого-біографічного та експериментально-психологічного досліджень особистості підекспертної, експертом у висновку № СЕ-19/111-21/60417-ПС від 09 травня 2022 року використано модифіковану та відкориговану формулу О. М. Ерделевського : D=d*fv*i*c*(l-fs).

Однак 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О.М.Ерделевського про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури.

Таким чином, запропонована експертом методика розрахунку відшкодування моральної шкоди не може братися за основу розміру відшкодування моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 .

Крім того, колегією суддів апеляційного суду враховується, що призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.

В цій частині заперечення сторони відповідача знайшли своє підтвердження.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування - частина 4 статті 23 ЦК України.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості - частина 3 статті 23 ЦК України.

На підставі досліджених доказів у справі, яка переглядається, колегія суддів, врахувавши фактичні обставини справи, тривалість розладу здоров`я позивача внаслідок протиправних дій відповідача, які призвели до значних вимушених змін у життєвих стосунках, зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, глибину фізичних і душевних страждань, дійшла висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути - 80 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Отже, доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі щодо оскарження судового рішення, знайшли своє часткове підтвердження.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року та ухвалення нового судового рішення по суті заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови, підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, від сплати якого позивач ОСОБА_1 звільняється під час розгляду справи, слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави.

Позов ОСОБА_1 за результатом перегляду справи в суді апеляційної інстанції задоволено частково, а тому судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у пропорційному розмірі до задоволених вимог (9,26%), що складає загальний розмір 2015,00 грн слід покласти на відповідача ОСОБА_2 , який підлягає стягненню в дохід держави.

У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року, то додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року також слід скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі за результатами розгляду справи, колегією суддів апеляційного суду враховується, що 26 березня 2025 року між Адвокатським бюро «ОЛЕКСАНДР ПАЛАМАРЧУК І ПАРТНЕРИ» та відповідачем у справі Куликом Олександром Григоровичем (клієнт) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (а.с. 143-144).

Відповідно до умов зазначеного договору клієнт доручає, а а Бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором та Додатками до цього договору. Для надання правової (правничої) допомоги Клієнту Бюро призначає Адвоката (пункт 1.1., 1.2. договору).

Вартість послуг за цим договором узгоджується сторонами шляхом укладання окремого додатку до цього договору. Клієнт зобов`язується здійснити компенсацію витрат Бюро, пов`язаних із наданням допомоги за цим договором по факту надання Бюро документів, що підтверджують такі витрати, Клієнтові. До складу витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги за цим Договором, відносяться: видатки на оплату висновків фахівців, якщо такі висновки запитуються адвокатом Бюро; видатки на оплату нотаріального посвідчення документів та перекладу; транспортні витрати;інші видатки.Факт надання правової допомоги, а також її оплати, засвідчується актом прийому-передачі послуг, який підписується сторонами (пункти 3.1.-3.4. договору).

Повноваження представника відповідача - адвоката Паламарчука Олександра Миколайовича на надання ОСОБА_2 правової допомогив Святошинському районному суді міста Києва та Київському апеляційному суді підтверджено адвокатським ордером від 26 березня 2025 року серії АІ №1857070, від 15 серпня 2025 року серії АІ №1976213, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 58, 59).

Матеріалами справи підтверджується, що при поданні відзиву на позовну заяву стороною відповідача згідно з вимогами частини 1 статті 134 ЦПК України наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які сторона відповідача понесла та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача зазначила про розрахунок судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до додатку № 1 до договору від 26 березня 2025 року, детального опису надання правової допмоги у справі № 759/5175/25 та акту приймання-предачі наданих послуг до додатку № 1 від 23 травня 2025 року до договору про надання правової (правничої) допомоги Адвокатським бюро надано клієнту, а останнім прийнято наступний обсяг правової допомоги (виконаної роботи): підготовлено та подано до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання та надання матеріалів справи для ознайомлення, вартість послуги 3 000,00 грн; ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду - 6 000,00 грн; здійснено правовий аналіз позовної заяви та доданих документів - 3 000,00 грн; сформовано правову позицію по справі - 2 000,00 грн; підготовлено та подано до суду відзив на позовну заяву - 15 000,00 грн; здійснено представництво інтересів Клієнта (надання правової допомоги Клієнту), під час судового засідання, що відбулось 27.03.2025 - 4 000,00 грн; здійснено представництво інтересів (надання правової допомоги Клієнту), під час судового засідання, що відбулось 24.04.2025 - 6 000,00 грн; підготовлено та подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення суду - 3 000,00 грн.

Загальна вартість таких послуг, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції, оцінена відповідачем в сумі 42 000,00 грн.

Щодо надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції у додатку № 2 до договору від 01 серпня 2025 року зазначені такі послуги: ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції у справі, представництво інтересів в Київському апеляційному суді. Вартість правничої допомоги в суді апеляційної інстанції оцінена відповідачем в сумі 20 000,00 грн, які оплачені відповідачем на рахунок Адвокатського бюро «ОЛЕКСАНДР ПАЛАМАРЧУК І ПАРТНЕРИ».

Перевіряючи розмір витрат на надану відповідачеві ОСОБА_2 адвокатом Паламарчуком Олександром Миколайовичем в суді першої та апеляційної інстанціях правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Оцінюючи подані відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді першої та апеляційної інстанціях, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 62 000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті в повному обсязі.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що зазначені відповідачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: правовий аналіз позовної заяви та доданих документів; формування правової позиції у справі, підготовка та подання до суду відзив на позовну заяву зводяться до єдиної дії - формування правової позиції відповідача у цивільній справі № 759/5175/25 і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.

Відсутні правові підстави для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, які стосуються представлення інтересів в Святошинському районному суді м. Києва в 2 засіданнях: 27.03.2025 року та 24.04.2025 року.

Як вбачається з довідки Святошинського районного суду міста Києва № 759/5175/25, учасники судового розгляду справи в судове засідання 27 березня 2025 року не з`явились (а.с. 60).

Участь адвоката Паламарчука О.М. у судовому засіданні в суді першої інстанції підтверджується протоколом судового засідання від 24 квітня 2025 року, яке тривало 43 хвилин, тому загальна тривалість судового засідання, що за детальним описом наданих послуг та актом надання послуг від 23 травня 2025 року, становить 10 000,00 грн, визначена стороною відповідача завищеним підсумком.

Заявлені до стягнення витрати в частині підготовки та подання до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання та надання матеріалів справи для ознайомлення, вартістю послуги 3 000,00 грн; ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду - 6 000,00 грн охоплюють одні й ті самі дії щодо ознайомлення з матеріалами справи, а відтак, за своєю суттю є послугами, що дублюються, складовими одного завдання.

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що правова позиція сторони відповідача в цій справі не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанцій, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правідносини у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтувала свої вимоги та інші обставини.

До того ж, включені до описів робіт, виконаних адвокатом, послуги у вигляді підготовки заяви про ухвалення додаткового рішення та компенсацію судових витрат не підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, оскільки вказані послуги, в розумінні статті 137 ЦПК України, не відноситься до витрат на професійну правничу допомогу, а є обов`язком учасника справи, який для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат подає до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат. А заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (такий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат відповідачем на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій, врахувавши складність справи, суть спору, часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , характер послуг, кількість судових засідань та час витрачений адвокатом Паламарчуком О.М. в суді першої та апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду, керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України, дійшла висновку, щозаява про відшкодуванню витрат на професійну правову допомогу підлягає частковому задоволеннюв розмірі 8000,00 грн, який відповідає критерію реальності адвокатських послуг та критерію обґрунтованості, такі витрати мають характер необхідних і пропорційні із складністю справи та виконаною адвокатом роботою в судах першої та апеляційної інстанціях.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10, 12, 76-78, 80, 102, 103, 110, 133, 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дем`янової Каріни Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року та додаткове рішенняСвятошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на відшкодування моральної шкоди 80 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 2015,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, в сумі 8 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: