УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 487/2357/25

провадження № 61-11667cк25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці», яка підписана представником Борщенко Владленою Валеріївною, на протокольну ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року у складі судді Темнікової А. О. та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 08 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці» до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що протокольною ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача про виклик ОСОБА_1 у якості свідка.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці» (далі - ТОВ «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці») звернулось з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 серпня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці» на протокольну ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року, постановлену у справі за позовом ТОВ «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці» до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та стягнення коштів повернуто скаржнику. Повернуто ТОВ «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці» грошові кошти у сумі 3028 грн, які були сплачені ним на підставі квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 30 від 30 липня 2025 року як судовий збір за подання апеляційної скарги.

Судове рішення мотивоване тим, що:

оскаржувана протокольна ухвала не міститься в переліку статті 353 ЦПК України;

враховуючи те, що скаржником подана апеляційна скарга на протокольну ухвалу суду, яка оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає, то така апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом апеляційної інстанції і підлягає поверненню.

У вересні 2025 року ТОВ «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці», засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана представником Борщенко В. В., в якій просило поновити строк на касаційне оскарження, скасувати протокольну ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 08 серпня 2025 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

оскаржені протокольна ухвала суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду прийнятті з порушенням норм матеріального та процесуального права, без додержання висновків Верховного Суду при подібних правовідносинах;

суди не врахували позиції викладені в постановах Верховного Суду 23 вересня 2020 року у справі № 756/12128/15-ц (провадження № 61-4486св 19), від 21 травня 2019 року у справі № 220/298/16-к (провадження № 51-9919км18), від 12 червня 2018 року у справі № 367/2556/16-к, від 15 квітня 2020 року у справі N 489/4827/16-а, від 03 жовтня 2019 року у справі № 910/2122/19;

суди не врахували, що ухвала не була оформлена як окремий процесуальний документ, а лише занесена до протоколу судового засідання. Така форма не відповідає вимогам та позбавляє сторону можливості належним чином ознайомитися з повним текстом судового рішення, що ускладнює захист прав, порушено принцип неупередженості свідка, неможливість оскарження протокольної ухвали про виклик свідка суперечить Конституції України;

основним аргументом в оскарженні є відсутність належного попередження свідка. В ухвалі суду обов`язково має міститися попередження особи, яка викликається, про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань або за надання неправдивих свідчень (статті 384, 385 КК України). У даному випадку такого попередження зроблено не було, що ставить під сумнів допустимість і належність отриманих у подальшому показань, а також порушує гарантії достовірності доказів;

якщо свідок - це сторона у справі або інша зацікавлена особа, він не може виконувати функцію неупередженого джерела доказів, тобто, допит відповідача як свідка: нівелює правовий зміст поняття "свідок", створює конфлікт ролей у процесі, дискредитує судовий розгляд як неупереджений процес збирання доказів;

ухвала про виклик свідка, хоча формально й віднесена до категорії протокольних, за своєю суттю може істотно вплинути на хід та результати розгляду справи. Зокрема: створення затягування процесу. Якщо суд викликає свідка, який об`єктивно не може з`явитися, або ухвалює рішення про повторний виклик без достатніх підстав, це призводить до затягування розгляду справи та порушення принципу розумних строків, гарантованого ст. 6 Конвенції; обмеження сторони у доказах. Якщо суд відмовляє у виклику свідка, який має надати суттєві показання, це фактично позбавляє сторону можливості довести свої доводи та порушує принцип рівності сторін у процесі. Таким чином, судова ухвала безпосередньо впливає на обсяг доказів, які можуть бути досліджені судом, та визначає межі реалізації права на захист; унеможливлення повного і справедливого розгляду справи. У ситуаціях, коли рішення суду залежить від показань конкретних осіб, ухвала про виклик чи невиклик свідка є ключовою для всього провадження. Її неоскаржуваність призводить до того, що сторона фактично позбавляється можливості запобігти порушенню своїх прав на ранній стадії, а змушена чекати остаточного рішення, коли шкода вже буде завдана.

У клопотанні, яке міститься в касаційній скарзі, ТОВ «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці» просило поновити строк на касаційне оскарження, оскільки Єдиному державному реєстрі було надано загальний доступ до скарженої ухвали 11 серпня 2025 року, тому кінцева дата для подачі касаційної скарги - 11 вересня 2025 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена 08 серпня 2025 року. Відомості про складання повного тексту не зазначені. Касаційна скарга здана до поштового відділення 08 вересня 2025 року, тобто з урахуванням положень частини третьої статті 124 ЦПК України в межах строку на касаційне оскарження, тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження протокольної ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року слід відмовити з таких мотивів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Системне тлумачення частини другої статті 17, частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що касаційному оскарженню підлягають судові рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналіз матеріалів касаційної скарги та доданих матеріалів, судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень свідчить, що ТОВ «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці» протокольну ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року оскаржувало в апеляційному порядку, але ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 серпня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто, тобто зазначена ухвала не переглядалась в апеляційному порядку, а тому не підлягає касаційному оскарженню відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України. Як наслідок у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці» в частині оскарження протокольної ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року слід відмовити.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 08 серпня 2025 року слід відмовити з таких мотивів.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (BALATSKYY v. UKRAINE, № 34786/03, § 30, ЄСПЛ, від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (MUSIYENKO v. UKRAINE, № 26976/06, § 24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року).

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачений перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Відсутня у цьому переліку ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) зроблено висновок, що: «у частині першій статті 353 ЦПК України передбачений перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У цьому переліку така ухвала як ухвала про відмову у задоволені клопотання про закриття провадження у справі відсутня, тоді як можливість оскарження ухвали про відмову у скасуванні забезпечення позову передбачена. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не могла бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду щодо суті спору й окремо від цього рішення. Оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду щодо суті спору. Право на апеляційне оскарження ухвал суду учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення щодо суті спору й окремо від такого рішення. Аргументи учасників процесу стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі мають розглядатися судом, якому такі аргументи заявлені, зокрема і на стадії апеляційного оскарження рішення, ухваленого щодо суті спору».

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже неодноразово звертала увага на те, що тлумачення та застосування положень статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. При цьому будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку окремо або разом з рішенням суду (див: постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 2-41/2006 (провадження № 61-12703сво21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 520/14132/18 (провадження № 61-13531сво21)).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року в справі № 346/5011/18 (провадження № 61-2235св19) зазначено, що: «заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Отже, перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 353 ЦПК України є вичерпним. Системне тлумачення статті 353 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні. Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжкових ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до прийняття остаточного рішення у справі. Предметом апеляційного оскарження, як встановлено судом апеляційної інстанції, є ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, яка не передбачена переліком, наведеним у статті 353 ЦПК України. Разом з тим, згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду».

Касаційний суд вже зауважував, що положення пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України можуть бути застосовані до ухвали суду першої інстанції, яка не підлягає окремому апеляційному оскарженню від рішення суду першої інстанції. Для застосування пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга має бути подана саме на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає окремому апеляційному оскарженню від рішення суду першої інстанції (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2024 року в справі № 758/2750/23 (провадження № 61-6163св23)).

З урахуванням того, що ухвала суду першої інстанції про задоволення клопотання про виклик свідка не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув апеляційну скаргу.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці», яке підписано представником Борщенко Владленою Валеріївною, про поновлення строку на касаційне оскарження відмовити.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці», яка підписана представником Борщенко Владленою Валеріївною, на протокольну ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 08 серпня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці» до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат