справа № 753/8774/25 головуючий у суді І інстанції Колесник О.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025року, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025року, постановлені під головуванням судді Колесник О.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярушевської Ірини Ігорівни, заінтересована особа: Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго», -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій, просив:

- визнати неправомірною бездіяльність начальниці Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ярушевської Ірини Ігорівни щодо здійснення контролю за діями державного виконавця та скасування постанови від 04 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, від 17 травня 2023 року.

- скасувати постанову від 04 жовтня 2024 року, про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року.

Скарга обґрунтована тим, що в постанові Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року по справі № 753/16392/21, вирішено: «Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» провести перерахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка надавалася споживачу ОСОБА_1 , з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 року у справі № 910/9855/19, а саме: окремо від послуги постачання гарячої води, та визначити фактичну вартість послуги централізованого опалення 1/2 частини квартири № 105 , яка належить споживачу ОСОБА_1 , а також провести ОСОБА_1 перерахунок за весь опалювальний період: з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року». 17 травня 2023 року в Печерському відділі державної виконавчої служби в м. Києві, було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа № 753/16392/21 від 10.05.2023 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва. 04 жовтня 2024 року виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, начебто, в зв`язку з повним його виконанням. Скаржник зазначає, що виконавець прийшов до висновку, що боржник начебто, виконав рішення суду, на підставі довідок про виконання рішення суду, вказуючи: «На адресу Споживача була направлена довідка про виконання рішення суду від 12.05.2023 за № 30/5/4/7360 та 09.05.2024 за № 4/04.11/6003 направлена повторна Довідка про виконання судового рішення», але боржник не надав ні до Печерського ВДВС, ні скаржнику перерахунок вартості наданої послуги з опалення 1/2 частини квартири, яка надавалася йому з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 16 березня 2021 року у справі № 910/9855/19, а саме: окремо від послуги постачання гарячої води та визначити фактичну вартість послуги централізованого опалення 1/2 частини квартири, а також провести перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року, на підтвердження виконання рішення суду, щоб він міг перевірити перерахунок. Крім того, відповідно до положення ч. 4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має повідомити виконавця про повне виконання рішення суду, але як вказує скаржник такого повідомлення виконавцю він не направляв. До того ж, в постанові: «Додатково зауважено, що 19 липня 2023 року за № ЗПР/706/23 КП «Київтеплоенерго» направило заяву про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у зв`язку з повним виконанням. 30 квітня 2024 року за ЗПР/86/24. підприємство повторно направило Заяву про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у зв`язку з повним виконанням. 29 травня 2024 року №ЗПР/109/24 підприємство втрете направило Заяву про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у зв`язку з повним виконанням», але виконавець не вказує в постанові, що на всі ці заяви боржника, скаржник надав виконавцю заперечення, які мають бути у матеріалах виконавчого провадженні № 7182941. Також, 14 серпня 2023 року боржник подав до Дарницького районного суду м. Києва заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в зв`язку з повним та добровільним виконанням рішення суду, але 30 серпня 2023 року Дарницький районний суд відмовив боржнику у задоволенні заяви, що вказує на те, що рішення суду не було виконане. Наведені вище дії боржника, вказують на те, що боржник не бажав виконувати рішення суду. Крім того, скаржник, зазначає, що оскільки, рішення суду до цього часу не виконане, керуючись ч. 3 ст.74 Закону України, він звернувся до начальниці Печерського ВДВС в м. Києві Ярушевської Ірини Ігорівни з клопотанням скасувати постанову від 04 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, однак начальниця Печерського ВДВС в м. Києві Ярушевська І.І. до цього часу не скасувала постанову від 04 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року, що вказує на не виконання нею своїх посадових обов`язків передбачених абзацем 2 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, ОСОБА_1 вважає бездіяльність начальниці Печерського ВДВС в м. Києві Ярушевської І.І. протиправною та такою, що порушує його права, в зв`язку з чим він звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

14 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про виправлення описки в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року, оскільки в її резолютивній частині вказано: «розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярушевської Ірини Ігорівни, Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження» замість «розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальниці Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярушевської Ірини Ігорівни, заінтересована особа: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», боржник».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2025року заяву ОСОБА_1 про виправлення допущеної помилки в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025року залишено без задоволення.

14 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення зазначивши, що в ухвалі суду не вирішено питання щодо другої вимоги заявленої у скарзі, а саме щодо скасування постанови від 04 жовтня 2025 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 до начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярушевської Ірини Ігорівни, Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить скасувати ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року, від 17 липня 2025 року та від 22 липня 2025 року через не повне з`ясування судом обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі, задовольнити заяву від 14 липня 2025 року про виправлення описки в ухвалі суду від 02 липня 2025 року та задовольнити заяву від 14 липня 2025 року про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на ухвалу Дарницького районного суду м. Києвавід 02 липня 2025року ОСОБА_1 , посилається на аналогічні обставини викладені ним у скарзі та зазначає, що суд першої інстанції невірно визначив предмет спору, невірно встановив обставини справи та зробив помилкові висновки, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Суд не перевірив, чи дійсно боржник виконав рішення суду, як пише в своїх довідках від 12 травня 2023 року та 09 травня 2024 року, а прийняв рішення на підставі припущення, що дійсно боржник виконав рішення суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на ухвалу Дарницького районного суду м. Києвавід 17 липня 2025року ОСОБА_1 , зазначає, що він звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальниці Печерського ВДВС в м. Києві Ярушевської І. І. В скарзі просив суд визнати бездіяльність начальниці Печерського ВДВС протиправною, щодо не скасування постанови від 04 жовтня 2024 року, про закінчення виконавчого провадження та скасувати постанову від 04 жовтня 2024 року, про закінчення виконавчого провадження. Разом з тим, суд першої інстанції на свій розсуд сформулював назву скарги, що принципово змінює предмет скарги, а саме: «...розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярушевської Ірини Ігорівни, Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на ухвалу Дарницького районного суду м. Києвавід 22 липня 2025року ОСОБА_1 , вказує, що як вбачається з другого пункту прохальної частини скарги, він просив суд скасувати постанову державного виконавця від 04 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року. Разом з тим, як вбачається з тексту ухвали суду від 02 липня 2025 року по суті справи це питання не вирішено та навіть не згадувалося. Отже, суд першої інстанції, відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, порушив п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго», вказує, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права на які вказує апелянт, повно та всебічно дослідив обставини справи та постановив законну та обґрунтовану ухвалу. Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року, від 17 липня 2025 року та від 22 липня 2025 року без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року задовольнити, апеляційні скарги на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2025року та ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу від 02 липня 2025року, суд першої інстанції виходив з того, що всі виконавчі дії відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та іншим нормативно правовим актам, а доводи, викладені у скарзі є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Відмовляючи заявнику у виправленні описки, суд першої інстанції виходив з того, що диспозиція статті 269 ЦПК України не дозволяє під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту. Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції вказав, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року було вирішено питання щодо скасування постанови від 04 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року. Крім того, в мотивувальній частині ухвали вказано, що оцінюючи зміст наданих документів та дії суб`єкту оскарження, суд вважає, що всі виконавчі дії відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та іншим нормативно правовим актам, а доводи, викладені у скарзі є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. За таких обставин суд відмовив в задоволенні скарги в повному обсязі.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із положеннями статей 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Закон України «Про виконавче провадження» на виконавця покладає функції із забезпечення виконання рішення суду, виконавець повинен вжити усі передбачені законом заходи в межах його повноважень для повного та своєчасного виконання рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із п. 9 ч.1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», яким керувалась державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Звертаючись до суду із скаргою ОСОБА_1 вказував, що виконавець прийняв постанову на підставі заяви боржника, про закінчення ВП № НОМЕР_1, та довідок боржника про виконання рішення суду від 12 травня 2023 року за № 30/5/4/7360 та 09 травня 2024 року за № 4/04.11/6003. Проте, як вбачається з довідок про виконання судового рішення, ці довідки сам собі виписав боржник, про начебто, виконання рішення суду. А тому, ці довідки не є належними доказами.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що державним виконавцем в ході виконавчого провадження не було вчинено всіх дій, направлених на примусове виконання судового рішення, так як державний виконавець не скористався своїми правами, передбаченими ч.3 ст.18 Закону №1404 та з метою захисту інтересів стягувача не перевірив виконання боржником рішення суду.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною першою статті 63 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

В матеріалах даної справи відсутні будь-які докази вчинення державним виконавцем перевірки щодо виконання боржником рішення суду, як і докази повного виконання судового рішення у відповідності до його резолютивної частини немає.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року по справі № 753/16392/21 зобов`язано Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» провести перерахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення 1/2 частини квартири в буд. АДРЕСА_1 , яка надавалася споживачу ОСОБА_1 , з урахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 16 березня 2021 року у справі №910/9855/19, а саме - окремо від послуги постачання гарячої води, та визначити фактичну вартість послуги централізованого опалення 1/2 частини квартири №105 , яка належить споживачу ОСОБА_1 , а також провести ОСОБА_1 перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що судове рішення в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення 1/2 частини квартири в буд. АДРЕСА_1 за весь опалювальний період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року не виконане.

Невиконання рішення суду в цій частині відповідач мотивує тим, що за період 2020/2021 років нарахування за послугу з централізованого опалення для мешканців буднику на АДРЕСА_1 проводиться за показаннями будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії № 70211289 який встановлений у листопаді 2020 року. Обсяг споживання гарячої води визначається вузлом комерційного обліку № 61174862, який встановлено на системі постачання гарячої води перед водопідігрівачем з березня 2017 року. Тобто, відповідач вважав, що після встановлення будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії у 2020 році, який обліковує тільки спожиту теплову енергію безпосередньо на потреби опалення будинку відпала необхідність відокремлювати показники на постачання гарячої води, як зазначалося у рішенні Господарського суду м. Києві № 910/9855/10».

Приймаючи рішення про закриття виконавчого провадження та судове рішення про відмову в задоволенні скарги державний виконавець та суд першої інстанції не звернули уваги, що боржник у виконавчому провадженні не наділений законом правом вирішувати питання доцільності чи необхідності виконання судового рішення, яке набуло законної сили.

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що боржник зобов`язаний виконувати судове рішення, навіть у випадку коли він вважає що його виконання не доцільне чи у його виконанні відпала потреба через певну зміну обставин.

Не виконання судового рішення, в даному випадку, через те, що боржник вважав відсутньою потребу в його виконанні, не давало державному виконавцю підстав вважати рішення суду виконаним в повному обсязі.

У рішенні «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У справі «Глоба проти України» суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Суд враховує, що обов`язковим елементом примусового виконання судового рішення є стадія, коли боржник вправі виконати таке судове рішення, що набрало законної сили, у добровільному порядку у спосіб, що відповідає змісту рішення, але за волею та за участі боржника. Таким правом боржник у зазначеному провадженні не скористався, що виключає наявність підстав для висновку про добросовісність та правомірність його дій.

Отже, ухвала суду про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття виконавчого провадження на вимогах закону не ґрунтується, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи на що обґрунтовано посилається стягувач в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярушевської І.І. з клопотання про скасування постанови у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Скарга була направлена засобами електронної пошти з накладенням кваліфікованого цифрового підпису позивача.

У відзиві на скаргу ОСОБА_1 , Ярушевська І.І. вказувала, що скарга на постанову про закриття виконавчого провадження не була отримана відділом, оскільки починаючи з 19 грудня 2024 року відділ не має доступу до зазначеної електронної скриньки, що зумовлено масштабною кібератакою. Зазначене на думку особи, що подавала відзив підтверджується фактом неможливості відправлення кореспонденції через електрону поштову скриньку відділу станом на момент подачі відзиву.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Стверджуючи про відсутність доступу до електронної скриньки відділу, Ярушевська І.І. не звернула уваги, що жодного доказу зазначеним обставинам, а саме, що такий доступ у відділі ДВС був відсутній станом на 20 березня 2025 року, тобто на момент подачі клопотання на ім`я начальника відділу ДВС про скасування постанови державного виконавця, матеріали справи не містять.

Отже, начальником Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не було вирішено клопотання стягувача про скасування постанови про закриття виконавчого провадження, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав до задоволення вимог скарги.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» скасування постанови про закінчення виконавчого провадження має наслідком його відновлення. В такому разі обов`язок із вчинення дій, спрямованих на примусове виконання рішення, виконавець має в силу закону.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги стягувача.

Щодо апеляційної скарги на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року про відмову у задоволені заяви про виправлення допущеної помилки в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 269 ЦПК України встановлено, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

В розумінні процесуального законодавства описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

Оскільки апеляційним судом прийнято рішення про скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року - вирішення питання про виправлення описки в судовому рішення яке скасоване, чинним законодавством не передбачено.

Щодо ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21, провадження № 12-39гс22).

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 до начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярушевської Ірини Ігорівни, Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції вказав, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року було вирішено питання щодо скасування постанови від 04 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року. В мотивувальній частині ухвали вказано, що оцінюючи зміст наданих документів та дії суб`єкту оскарження, суд вважає, що всі виконавчі дії відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та іншим нормативно правовим актам, а доводи, викладені у скарзі є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року постановлена з додержанням норм процесуального права, оскільки з її змісту вбачається, що суд, відмовивши в задоволенні скарги стягувача вирішив усі його вимоги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025року задовольнити.

Скасувати Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2025року та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярушевської Ірини Ігорівни, заінтересована особа: Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярушевської Ірини Ігорівни щодо здійснення контролю за діями державного виконавця та скасування постанови від 04 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, від 17 травня 2023 року.

Скасувати постанову від 04 жовтня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року.

Апеляційні скарги на Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2025року та Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2025року та ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.