КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року місто Київ

Справа № 381/1498/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12173/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», в інтересах якого діє Руденко Костянтин Васильович, на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2025 року (у складі судді Осаулової Н.А., дата складення повного тексту судового рішення - 24 березня 2025 року)

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

У березні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Процент» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 10 квітня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №10076, на виконання умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 000,00 грн строком на 365 днів (до 10 квітня 2025 року), шляхом переказу коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану в АТ «Універсал банк», взявши на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2,4 % суми кредиту за кожен день користування кредитом (876% річних). Вказаний договір був укладений в електронному вигляді, із застосуванням для підписання договору з боку відповідача одноразового ідентифікатора. Відповідач погодився з умовах кредитування, визначені договором кредиту, який за своєю суттю є договором приєднання. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим має заборгованість за відсотками за кредитом за період з 10 квітня 2024 року по 06 березня 2025 року у сумі 71 280,00 грн, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,4 % за кожен день користування кредитом.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №10076 від 10 квітня 2024 року по нарахованим та несплаченим відсоткам у розмірі 71 280,00 грн за період з 10 квітня 2024 року по 06 березня 2025 року, а також понесені витрати на сплату судового збору та правову допомогу.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за Кредитним договором №10076 від 10 квітня 2024 року по нарахованим та несплаченим відсоткам за період з 10 квітня 2024 року по 06 березня 2025 року у розмірі 29 790,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» судовий збір у сумі 1 012,32 грн та витрати на правову допомогу у сумі 3 000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ТОВ «ФК «Процент», в інтересах якого діє Руденко К.В., 22 травня 2025 року подав через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення в повному обсязі та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у розмірі 71280,00 грн, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн та 10 000 грн витрат на правову допомогу в суді першої інстанції. Стягнути з ОСОБА_1 15 000 грн витрат на правову допомогу та 4542 грн за подання апеляційної скари.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно зменшив нараховані позивачем відсотки за Договором № 10076 від 10 квітня 2024 року, та вважає, що заборгованість відповідача становить 71 280 грн станом на 06 березня 2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2.4% за кожен день користування кредитом та Графіку платежів.

Звертає увагу, що 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ), відповідно до якого денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).

Наголошує, що будь-які зміни умов до Договору не вносились то відповіднонемає правових підстав для перерахунку денної процентної ставки, яка є фіксованою і залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором.

Вказує, що судом І інстанції неправомірно зменшено понесені витрати на професійну правничу допомогу з 10 000,00 грн до 3 000,00 грн, а також судовий збір з 2422,40 грн до 1012,32 грн, що понесені позивачем в суді І інстанції, оскільки в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга з додатками направлялась відповідачу позивачем при продачі апеляційної скарги до суду, а ухвала про відкриття апеляційного провадження від 04 червня 2025 року направлялась апеляційним судом відповідачу до його електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» в порядку ст. 128 ЦПК України.

Як вбачається зі звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, ухвала про відкриття апеляційного провадження була доставлена до електронного кабінету відповідача 06 червня 2025 року о 03 год. 17 хв.

відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 71 280 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення в повному обсязі не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції мотивував його тим, що кредитний договір був укладений 10 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %, а тому, беручи до уваги суму кредиту 9 000,00 грн та те, що денна відсоткова ставка не може перевищувати 1% на день, розмір відсотків складає 9 грн в день, та за період з 10 квітня 2024 року по 06 березня 2025 року (у межах заявлених вимог), тобто за 331 календарний день становить 29 790,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №10076 від 10 квітня 2024 року по нарахованим та несплаченим відсоткам за період з 10 квітня 2024 року по 06 березня 2025 року у розмірі 29 790,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №10076, який було підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 952104.

Відповідно до умов кредитного договору, позивач надає відповідачу кредит у розмірі 9 000,00 грн, на строк 365 днів, з обов`язком сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2,4 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (876 % річна процента ставка). Умовами договору визначено, що процента ставка є фіксованою, а проценти за кредитом мають сплачуватися з періодичністю - кожні 30 днів (пункти 1.1.-1.3. кредитного договору).

Позивачем надано витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи, що відображає хронологію укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статей 626 ,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

У разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Процент» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 9 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконані в передбачені договором строки.

Згідно розрахунку заборгованості, кредитодавцем в період з 10 квітня 2024 року по 06 березня 2025 року на суму кредиту 9 000,00 грн, відповідачу щоденно нараховувалися відсотки за користування кредитом у розмірі 2,4 % щодня (876 % річних), що в грошовому виразі складало 216,00 грн щодня.

Однак, суд першої інстанції не погодився в повній мірі з наданим позивачем розрахунком заборгованості та зробив свій перерахунок, зазначивши, що кредитний договір був укладений 10 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %, а тому, беручи до уваги суму кредиту 9 000,00 грн та те, що денна відсоткова ставка не може перевищувати 1% в день, розмір відсотків складає 9 грн в день, та за період з 10 квітня 2024 року по 06 березня 2025 року (у межах заявлених вимог), тобто за 331 календарний день становить 29 790,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Відповідно до ст. 1 Закону, що містить визначення термінів, 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;

1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24 грудня 2023року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22 квітня 2024року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20 серпня 2024року - денна ставка не більше 1%.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Тобто, нарахування денної процентної ставки в більшому розмірі ніж визначено в перехідних положеннях є неправомірним.

За умовами кредитного договору сторони передбачили денну відсоткову ставку 2,4 % на протязі всього строку кредитування.

Керуючись вимогами закону, колегія суддів, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, відмічає наступне.

З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 10 квітня 2024 року.

Отже, згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» денна ставка відсотків має бути не більше 2,5 % за період з 10 квітня 2024 року по 21 квітня 2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , становить 2592,00 грн (період з 10 квітня 2024 року по 21 квітня 2024 року становить - 12 днів х 2,4% (216грн)).

У свою чергу, починаючи з 22 квітня 2024 року - денна ставка має становити не більше 1,5%. Отже, за період з 22 квітня 2024року по 19 серпня 2024 рокурозмір процентів становить 16200,00грн (період з 22 квітня 2024року по 19 серпня 2024 рокустановить 120 днів х 1,5% (135грн)).

Відповідно, починаючи з 20 серпня 2024 року, денна ставка має становити не більше 1%. Отже, за період з 20серпня 2024 року по 06 березня 2025 року розмір процентів становить 17910,00грн (період з 20 серпня 2024року по 06 березня 2025року становить 199 днів х 1% (90грн)).

Усього, заборгованості по відсоткам з урахуванням законодавчих обмежень та нікчемності положень договору, згідно яких позивач нараховував більший розмір відсотків складає 36 702,00грн (2592грн+16200грн +17910грн).

За таких обставин, колегія суддів робить висновок про те, що визначаючи розмір відсотків, що підлягає до стягнення суд не вірно застосував норми матеріального права, а тому відповдіно до вимог ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, а розмір стягнутих відсотків збільшенню до 36 702 грн.

При цьому суд не приймає позицію позивача, що він мав право укладаючи договір в квітні 2024 року передбачити відсоткову ставку 2,4% на протязі всього строку кредитування, оскільки, передбачаючи такі умови, кредитор поставив споживача в гірші умови ніж визначені Законом «Про споживче кредитування».

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів відмічає наступне.

З матеріалів справи убачається, що як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції позивачем було зроблено заяви щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Суд першої інстанції зменшив розмір правової допомоги до 3 000 гривень обґрунтовуючи це тим, що такі витрати в розмірі 10 000,00 гривень не відповідали критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечили принципу розподілу таких витрат.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заявляв клопотань про зменшення розміру витрат на правову допомогу, а тому суд першої інстанції не міг з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів робить висновок про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5100 грн, оскільки позовні вимоги були задоволені на 51% (10 000грн х 51%= 5100грн).

Щодо стягнення витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у справах №756/2114/17 і №911/3386/17 підготовка справи в апеляційному суді не вимагає великого обсягу юридичної й технічної роботи в разі незмінності правової позиції сторони у судах попередніх інстанцій, з огляду на що, не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу позивачу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права та відповідно витрачати більше часу на правничу допомгу.

Колегія суддів констатує, що позиція позивача незмінна , а тому витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, де розгляд справи відбувався в писмовому провадженні і правнича допомога полягала лише в підготовці апеляційної скарги, не можуть бути більшими ніж за правничу допомогу в районному суді де така позиція формувалась. Якщо в районному суді витрати складали 10000 грн. то за написання апеляційної скарги обгрунтованими є лише витрати на суму 5 000 грн. З огляду на те, що за результатами апеляційного перегляду позов задоволено на 51 % , апеляційний суд стягує з відповідача витрати на правничу допомогу в апеляційному суді 2550 грн.

Щодо стягнення судового збору.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, як позивач поніс витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 4542 грн, а за подачу позову 2422,40 грн, з урахуванням пропорційності задоволених вимог, які задоволено на 51 % відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу 3551,84 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 255, 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», в інтересах якого діє Руденко Костянтин Васильович - задовольнити частково.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2025 року- змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за Кредитним договором №10076 від 10 квітня 2024 року по нарахованим та несплаченим відсоткам за період з 10 квітня 2024 року по 06 березня 2025 року у розмірі 36 702 грн.(тридцять шість тисяч сімсот дві грн.)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 3551 грн. 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» витрати на правову допомогу в суді першої інстанції 5100 гривень та в суді апеляційної інстанції - 2550 гривень, а всього 7650 грн. витрат на правничу допомгу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді

Н.В. Поліщук

В.В. Соколова