З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"25" вересня 2025 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі судді Костянтина Шепеля,
із секретарем судового засідання Раїсою Буга,
за участі представника позивача адвоката Вікторії Костишеної,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Машкіної Вікторії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
приходить до такого.
На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано копію розписки від 17 жовтня 2013 року (а.с. 10) та вимогу про сплату заборгованості (а.с.7-9).
В судовому засіданні представник позивача адвокат Костишена О.Ю. заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без участі відповідача, так як вжито всіх можливих заходів для його виклику та провести заочний розгляд справи, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору.
Відповідач свою позицію не виклав. Правом надання відзиву на позов не скористався.
Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання
Справа надійшла до Жмеринського міськрайонного суду 26 березня 2025 року (а.с. 1).
27 березня 2025 направлено запит до виконавчого комітету Жмеринської міської ради щодо місця реєстрації відповідача, в порядку частини сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.22).
28 березня 2025 року до суду надійшла відповідь про те, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).
Ухвалою суду від 1 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 5 травня 2025 року (а.с.24).
Ухвала про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, а також копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачу рекомендованим листом за дійсною адресою зареєстрованого місця проживання, підтвердженою інформацією Жмеринської міської ради та адресою, вказаною в позові.

Однак, 11 квітня 2025 року та 15 квітня 2025 року, 30 травня 2025 року на адресу суду повернувся конверт із відміткою на довідці Укрпошти про причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 26, 30, 59).

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

23 квітня 2025 року від представника позивача адвоката Легкої О.Ю. до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с.34).

1 травня 2025 року від позивача Кривака О.А. до суду надійшла заява, в якій він просив долучити до матеріалів справи оригінал розписки від 17 жовтня 2013 року (а.с.39-40).

Ухвалою суду від 1 травня 2025 року задоволено заяву представника позивача адвоката Легкої О.Ю. (а.с. 42).

Ухвалою суду від 5 травня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 4 червня 2025 року (а.с. 46).

30 травня 2025 року надійшло клопотання представника позивача адвоката Марченка В.С. про приєднання до автоматизованої системи документообігу суду та участь в судову засіданні в режимі відеоконферецзв`язку (а.с. 48-53).

Ухвалою суду від 3 червня 2025 року задоволено заяву представника позивача.- адвоката Марченка В.С. (а.с. 58).

4 червня 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку з неявкою учасників процесу, справу призначено до розгляду на 1 липня 2025 року (а.с. 63).

1 липня 2025 року через неявку відповідача розгляд справи відкладено на 25 вересня 2025 року та здійснено повідомлення відповідача про розгляд цієї справи в порядку частини одинадцятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення було опубліковано 1 липня 2025 року (а.с. 72, 73).

19 вересня 2025 року надійшло клопотання представника позивача адвоката Костишеної В.Л. про приєднання до автоматизованої системи документообігу суду та участь в судову засіданні в режимі відеоконферецзв`язку (а.с. 74-75).

Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року задоволено заяву представника позивача.- адвоката Костишеної В.Л. (а.с. 78).

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи згідно з положеннями частин сьомої та восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, і судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації ним права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом.

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

На підставі частини третьої статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу у відсутність позивача.

Відповідно до частини першої статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підстав, передбачених частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач заперечень проти заочного розгляду справи не надавав, суд постановив на місці ухвалу про заочний розгляд справи.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

Згідно з копією та оригіналом розписки від 17 жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_2 взяв у позивача ОСОБА_1 в борг 100 000 доларів США та зобов`язався повернути (а.с. 10, 15, 40). Термін виконання такого повернення у розписці не вказаний.

Якщо у розписці не визначено строк виконання зобов`язання, тобто у розписці не зазначається дата повернення коштів, в цьому випадку необхідно виходити з вимог частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, а саме: якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

16 січня 2025 року ОСОБА_1 на відомі йому адреси направив ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів відповідно до розписки від 17 жовтня 2013 року та запропонував повернути взяті у борг кошти протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги, також повідомив, що буде вимушений звернутись до суду у разі не повернення коштів (а.с. 8 на звороті).

Відповідно до трекінгу з сайту Укрпошти перевірки статусу відстеження, відповідач не отримав поштові відправлення (претензію про повернення коштів), у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с.11).

Оцінюючи вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, Суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 у справі № 369/3340/16-ц, де Верховний Суд зазначив таке, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Згідно із частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, дослідивши боргову розписку відповідача ОСОБА_2 , судом встановлено, що він позичив (взяв в борг) у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, зміст розписки також підтверджує факт укладення та зміст умов договору, обов`язок повернення коштів, проте не зважаючи на це, станом на день розгляду справи відповідач не повернув грошові кошти, які взяв у борг.

В свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх зобов`язань.

Відповідно до статей 526, 527, 530, 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 545 Цивільного кодексу України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 31 жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18, досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок. Статтею 545 Цивільного кодексу України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

У постанові Верховного Суду постанові від 16 січня 2019 року (справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18) зазначено, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Зобов`язання по поверненню позивачу суми позики у повному обсязі мало бути виконане відповідачем за його вимогою, яка була направлена відповідачу, проте взяте на себе зобов`язання по поверненню позики відповідач не виконав. Таким чином, заборгованість відповідача по зобов`язанню із повернення позики становить 1000 00 доларів США, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Висновки суду

Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з частиною першою та другою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 12112 грн (а.с.16).

Керуючись статтями 12, 13, 76-80, 89, 142, 200 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 15, 16, 509, 525, 526, 549, 611, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов адвоката Машкіної Вікторії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу згідно з розпискою від 17 жовтня 2013 року грошові кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 12112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Ім`я (найменування) сторін

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Представник позивача адвокат Костишена Вікторія Леонідівна, бульв. Гавела Вацлава, буд.4 корп. 5 оф. 424, Солом`янський район м. Київ, індекс 03124, свідоцтво № 002063 від 2 травня 2025 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ