Справа № 194/231/25
Номер провадження № 2/194/393/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої залишилось спадкове майно у виді 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний факт підтверджується: довідкою на нерухоме майно, виданої КП Тернівське БТІ 08.09.2023 року; випискою з рішення Тернівського міського суду від 19.11.1996 року, реєстраційним написом на правовстановлюючому документі, підписаного 28.05.1998 року. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері та скористалась своїм право до спливу шестимісячного строку подала до державного нотаріуса заяву про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом. Однак, нотаріусом було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та відсутності рішення Тернівського міського суду в ЄРСР. Позивач зверталась з листом до Тернівського міського суду Дніпропетровської області про внесення даних щодо рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області про визнання права власності, поділ спільного спадкового майна, та отримала відповідь про відсутність такої можливості. Також зверталася до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за законом та у задоволенні її вимог рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24.04.2024 року було відмовлено, з підстав не звернення спадкоємця ОСОБА_1 із заявою про відновлення втраченого судового провадження. Позивач зверталася до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження, але ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06.06.2024 року було відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності та розділ спадкового майна та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення майна із спільної сумісної власності. Відсутність у неї правовстановлюючого документу на спадкове майно, зокрема рішення Тернівського міського суду від 19.11.1996 року із внесенням до ЄДРСР та отримання Витягу з реєстру на нерухоме майно є єдиною підставою для відмови у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника Тернівської міської ради, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки на нерухоме майно виданої КП Тернівське БТІ від 08.09.2023 року, вбачається, що 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 , по 1/4 частці належить ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , вказана довідка містить реєстраційний напис на правовстановлюючому документі від 28 травня 1998 року щодо квартири АДРЕСА_2 з посилання на рішення Тернівського міського суду від 19 листопада 1996 року.

З копії виписки з рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 1996 року, вбачається, що визнано право власності на 1/2 частку ОСОБА_2 , по 1/4 частці ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно листа Тернівського міського суду Дніпропетровської області за вих. 12/85/2023 від 12.10.2023 року, справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності та поділ спадкового майна, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення майна із спільної сумісної власності у Тернівському міському суді Дніпропетровської області відсутня.

Як вбачається з постанови державного нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 03.11.2023 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки згідно листа Тернівського міського суду Дніпропетровської області за вих. 12/85/2023 від 12.10.2023 року, справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності та поділ спадкового майна, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення майна із спільної сумісної власності відсутня.

Як вбачається зі спадкової справи №164/2023 від 05 вересня 2023 року, ОСОБА_1 05 вересня 2023 року подала до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №73817192 від 05.09.2023 року заповіти не посвідчувалися.

На виконання ухвали суду від 14.02.2025 року КП Тернівським бюро технічної інвентаризації, було надано ксерокопію виписки з рішення від 19.11.1996 року, на підставі якого було внесено інформацію до довідки на нерухоме майно від 08.09.2023 року.

З копії рішення Тернівського міського суду від 24.04.2024 року встановлено, що позивач зверталася до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, але у задоволенні позовних вимог було відмовлено, оскільки підстава яка слугувала для внесення відомостей до довідки на нерухоме майно Тернівського БТІ від 08.09.2023 року, відсутня, а саме оригінал виписки з рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 1996 року, як і сама справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності та поділ спадкового майна, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення майна із спільної сумісної власності.

З копії ухвали Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20.12.2024 року встановлено, що позивач зверталася з заявою про відновлення втраченого судового провадження в частині судового рішення від 19.11.1996 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності та розділу спадкового майна та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення майна спільної сумісної власності, але у задоволенні заяви було відмовлено, у зв`язку з недостатністю зібраних матеріалів для відновлення втраченого судового провадження.

З довідки Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 року, вбачається, що згідно алфавітних покажчиків, обліково-статистичних карток та даних АСДС інформація щодо розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності та розподіл спадкового майна, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про відокремлення майна із загальної спільної власності (витяг з рішення Тернівського міського суду від 19.11.1996 року) відсутня.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є час смерті особи.

Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1ст.1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він в установлений строк не відмовився від спадщини.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З досліджених доказів та змісту позову вбачається, що належним чином засвідчена копія виписки із рішення Тернівського міського суду від 19.11.1996 року, яка містить інформацію щодо права власності на спірну квартиру у позивача відсутня. Інші докази, які б підтверджували ці обставини суду надано не було.

Будь-яких документів, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем суду не надано.

Таким чином, судом встановлено, що право власності спадкодавця ОСОБА_2 на частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не підтверджене належними доказами.

Суд не може взяти до уваги надану копію виписки з рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 1996 року, яким визнано право власності на 1/2 частку ОСОБА_2 , по 1/4 частці ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - квартири АДРЕСА_2 , оскільки відсутня будь-яка інформація щодо перебування вказаної цивільної справи на розгляді в Тернівському міському суді Дніпропетровської області за вказаним позовом (відсутній оригінал виписки з рішення від 19.11.1996 року, рішення від 19.11.1996 року тощо), а також судом було відмовлено у відновленні втраченого провадження на підставі виписки з рішення від 19.11.1996 року, що ставить під сумнів виготовлення вказаної виписки з рішення саме Тернівським міським судом. Тому, суд не можне вважати інформацію, яка зазначена у вказаній виписці, як достовірну.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що підстава яка слугувала для внесення відомостей до довідки на нерухоме майно Тернівського БТІ від 08.09.2023 року, відсутня, а саме оригінал виписки з рішення (оригінал рішення) Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 1996 року.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1220, 1221, 1268 ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 13, 19, 76, 77, 81, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін