Єдиний унікальний номер судової справи: 479/181/25
Номер провадження 22-ц/812/1757/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах

адвокатом Манжосом Ігорем Миколайовичем

на заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2025 року, ухваленого під головуванням судді - Репушевської О.В., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 березня 2024 року між ТОВ « Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2437481, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Відповідно до умов договору, позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 1 800 грн. на строк користування 5днів, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит та сплатити відсотки у розмірі 2,5% в день за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі.

14 червня 2021 року ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників №28 від 25 липня 2024 року до договору факторингу №№ 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №2437481 від 14 березня 2024 року в сумі 18 257,40 грн, з яких 5 796 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 461,40 грн - сума заборгованості за відсотками.

10 травня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №17529-05/2024, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

За умовами договору, ТОВ «Аванс Кредит» надає відповідачу грошові кошти в сумі 4000 грн на строк користування 120 днів, а відповідач зобов`язується повернути гроші, сплатити відсотки у розмірі 1,50% в день у встановлений у договорі строк в повному обсязі.

Також, 14 травня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №22973-05/2024, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

За умовами договору, ТОВ «Аванс Кредит» надає відповідачу грошові кошти в сумі 3 300 грн на строк користування 120 днів, а відповідач зобов`язується повернути гроші та сплатити відсотки у розмірі 1,50% в день у встановлений у договорі строк в повному обсязі.

Крім того, 14 травня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №22897-05/2024, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

За умовами договору, ТОВ «Аванс Кредит» надає відповідачу грошові кошти в сумі 2000 грн на строк користування 120 днів, а відповідач зобов`язується повернути гроші, сплатити відсотки у розмірі 1,50% в день у встановлений у договорі строк в повному обсязі.

25 липня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 25072024, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 24 373,50 грн за кредитним договором № 17529-05/2024 від 10 травня 2024 року - 10 620 грн, за кредитним договором №22973-05/2024 від 14 травня 2024 року - 8 563,50 грн. за кредитним договором №22897-05/2024 від 14 травня 20924 року - 5 190 грн.

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість: за договором позики №2437481 у розмірі 18 257,40 грн, з яких: 5 796 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 12 461,40 грн сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №17529-05/2024 у розмірі 10 620 грн з яких: 4000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 4 620 грн сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №22897-05/2024 у розмірі 5 190 грн з яких: 2000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 2 190 грн сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №22973-05/2024 у розмірі 8 563 грн з яких: 3 300 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 3 613,50 грн сума заборгованості за відсотками, а всього 42 630, 90 грн та вирішити питання про судові витрати.

Заочним рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція» заборгованість - за кредитним договором №2437481 від 14 березня 2024 року, в розмірі 18 257,40 грн, за кредитним договором №17529-05/2024 від 10 травня 2024 року, в розмірі 10620,00 грн, за кредитним договором №22973-05/2024. від 14 травня 2024 року, в розмірі 8563,50 грн, за кредитним договором №22897-05/2024 від 14 травня 2024 року, в розмірі 5190,00 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Безпечно агентство необхідних кредитів», ТОВ «Аванс Кредит», кредитні договори, свої зобов`язання він перед кредиторами не виконав. Право грошової вимоги по усім вищевказаним договорам кредиту перейшло до позивача - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договорів факторингу. У матеріалах справи відсутні відомості щодо повного або часткового виконання ОСОБА_1 умов договорів та повернення кредитних коштів перед відповідачем.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2025 року залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Манжос І.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу на те, що будь-яких доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, її номер, строк її дії, розміру наданого кредитного ліміту, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру, тощо) та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем в розмірі заявленому позивачем до позовної заяви не надано.

Крім того, не надано виписок банку про те, що відповідач користувався кредитною карткою, яким чином здійснював розрахунки, переказував кошти на інші рахунки, поповнював картку, адже саме виписка є первинним документом.

До того ж, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а тому не є належним доказом існування боргу.

Також ж, посилання на витяг з реєстру боржників як на існування заборгованості відповідача перед позивачем, належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (фінансової установи), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке та встановлено судом, що 14 березня 2024 року між ТОВ « Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2437481, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с.10-13).

Відповідно до умов договору, позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 1 800 грн. на строк користування 5днів, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 2,5% в день за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі.

Зарахування коштів здійснюється на банківський рахунок позичальника, номер електронного платіжного засобу НОМЕР_1 .

14 червня 2021 року ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників(а.с.14-17).

Відповідно до реєстру боржників №28 від 25 липня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №2437481 від 14 березня 2024 року в сумі 18 257,40 грн, з яких 5 796 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 461,40 грн - сума заборгованості за відсотками.

10 травня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту №17529-05/2024, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с.43-46).

За умовами договору, ТОВ «Аванс Кредит» надає відповідачу грошові кошти в сумі 4000 грн на строк користування 120 днів, а відповідач зобов`язується повернути гроші, сплатити відсотки у розмірі 1,50% в день у встановлений у договорі строк в повному обсязі (п.1.1.).

Кредит надається в безготівковій формі на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №5375-41хх-ххх-5118 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (п.1.6. Договору).

Також, 14 травня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту №22973-05/2024, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с.28-31).

За умовами договору, ТОВ «Аванс Кредит» надає відповідачу грошові кошти в сумі 3 300 грн на строк користування 120 днів, а відповідач зобов`язується повернути гроші, сплатити відсотки у розмірі 1,50% в день у встановлений у договорі строк в повному обсязі.

Кредит надається в безготівковій формі на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №5375-41хх-ххх-5118 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (п.1.6. Договору).

Крім того, 14 травня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту №22897-05/2024, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с.36-39).

За умовами договору, ТОВ «Аванс Кредит» надає відповідачу грошові кошти в сумі 2000 грн на строк користування 120 днів, а відповідач зобов`язується повернути гроші, сплатити відсотки у розмірі 1,50% в день у встановлений у договорі строк в повному обсязі (п.1.1).

Кредит надається в безготівковій формі на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №4441-11хх-ххх-2249 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (п.1.6. Договору).

25 липня 2024 року ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 25072024, відповідно до якого ТОВ «Аванс Кредит» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 24 373,50 грн за кредитним договором № 17529-05/2024 від 10 травня 2024 року - 10 620 грн, за кредитним договором №22973-05/2024 від 14 травня 2024 року - 8 563,50 грн. за кредитним договором №22897-05/2024 від 14 травня 20924 року - 5 190 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на день розгляду справи відповідачем не надано доказів про виконання свого зобов`язання в частині сплати заборгованості за договорами позики та кредиту, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було укладено кредитні договори, зокрема, договір позики № 2437481, кредитний договір № 17529-05/2024, кредитний договір № 22973-05/2024, кредитний договір №22897-05/2024.

Вказані договори було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що вказані кредитні договори були підписані позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, які були надіслані первісними кредиторами, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договорів містяться коди ідентифікатори відповідача, що і є його безпосереднім підписом.

Доказів на спростування факту підписання відповідачем спірних договорів до суду не надано.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в статті 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Як на підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало до суду договір позики №2437481 від 14 березня 2024 року, Додаток до договору позики (а.с.10-13), договір факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, Додаткову угоду №2 від 28 липня 2021 року, Додаткову угоду №7 від 13 черням 2022 року, додаткову угоду №32 від 25 липня 2024 року, Акт прийому-передачі Реєстру боржників №28 від 25 липня 2024 року за Договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року , Витяг з Реєстру боржників №28 від 25 липня 2024 року , розрахунок заборгованості (а.с.14-22), Договір про надання фінансового кредиту №22973-05/2024 від 14 травня 2024 року, розрахунок заборгованості, Паспорт споживчого кредиту (а.с.28-35), Договір про надання фінансового кредиту №22897-05/2024 від 14 травня 2024 року, розрахунок заборгованості, Паспорт споживчого кредиту (а.с.36-42), Договір про надання фінансового кредиту №2217529-05/2024 від 10 травня 2024 року, розрахунок заборгованості, Паспорт споживчого кредиту (а.с.43-49), Договір факторингу №25072024 від 25 липня 2024 року , Акт прийому-передачі від 25 липня 2024 року, Витяг з Реєстру боржників від 25 липня 2024 року (а.с. 50- 54).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані документи підтверджують лише умови кредитування та переуступку права вимоги. Але вони не є належними та допустимим доказами надання відповідачу кредиту за вказаними вище кредитними договорами та користування кредитними коштами.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало жодних первинних бухгалтерських та платіжних документів, якими б підтверджувалося перерахування коштів на рахунок відповідача, який би був зазначений у договорі, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідача.

В матеріалах справи відсутні відповідні платіжні доручення чи інші розрахункові документи, які свідчили б про те, що ТОВ «Безпечне Агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Аванс Кредит» дійсно перерахували відповідачу на виконання умов договору вказаних вище договорів 1800 грн, 2000 грн, 3 300грн, 4000 грн, чи здійснювало переказ будь-якої іншої суми коштів зі свого рахунку на відповідний рахунок відповідача.

Надані позивачем до суду розрахунки заборгованості відповідача за договором позики та договорами фінансового кредиту за період з 25 липня 2024 року по 31 грудня 2024 року також не є доказом заборгованості, оскільки в ньому розрахунки здійснені за період після закінчення строку дії договору позики. При цьому, сам по собі, такий розрахунок ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не підтверджує суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений документ не є доказом виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення позивача.

Крім того надані позивачем розрахунки заборгованості відповідача не є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості.

Ці розрахунки із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документами, що створені самим позивачем, як новим заінтересованим кредитором, який зацікавлений у капіталізації придбаного активу, а, відтак, інформація зазначена в розрахунках, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такими доказами можуть бути також квитанції чи платіжні інструкції щодо перерахування кредитних коштів позичальнику на його банківський рахунок.

Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем у справі.

За таких обставин, суд був позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за кредитними договорами, укладеним ним з ТОВ «Безпечне Агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Аванс Кредит».

На встановлене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог та задовольнив позов в повному обсязі.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 1, 2, ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, а у задоволенні позову відмовлено то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 542 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Манжосом Ігорем Миколайовичем - задовольнити.

Заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 4 542 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 24 вересня 2025 року.