КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року місто Київ.

Справа № 756/1324/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10845/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року (у складі судді Шролик І.С., дата складення повного тексту - 02 квітня 2025 року)

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

У січні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 13 березня 2020 року шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання кредиту № 491021845, відповідно до умов якої відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 29 502,73 грн з фіксованою процентною ставкою 32% річних, зі строком кредитнування 36 місяців. Також сторонами підписаний графік платежів.

В порушення умов договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 42 073,64 грн.

Покликаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості, позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просили суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 073,64 грн та судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №491021845 від 13 березня 2020 року в розмірі 42073,64 грн; судовий збір в розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу розмірі 9200,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, адвокат Зачепіло З.Я., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , 16 квітня 2025 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме: стягнути різницю між сумою, що вказана в Додатку до кредитного договору та фактично повернутою сумою у розмірі 1317,28 грн, а в іншій частині відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що відповідачем було здійснено щомісячні оплати, які позивачем не було зараховано в рахунок погашення заборгованості, хоча виходячи з виписки такі платежі вносились.

Зазначає, що між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем первинно було укладено Кредитний договір від 2018 року на умовах реструктуризації, а тому сума у розмірі 46 356, 93 грн була зафіксована як остаточна сума повернення і в подальшому нараховувати відсотки за користування, ані первинний кредитор, ані подальші кредитори не мали права.

Вказує, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» вказує, що рішення є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 42 073,64 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що позичальник лише один раз 26 червня 2020 року здійснив платіж на погашення заборгованості по кредиту в сумі 1485, 00 грн, який врахований та відображений в розрахунку заборгованості, а будь-яких інших платежів та або доказів на погашення кредитної заборгованості ні відповідачем, ні його представником не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 березня 2020 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання кредиту № 491021845. Відповідно до умов укладеного договору відповідач отримав в кредит кошти в розмірі 29502,73 грн, з фіксованою процентною ставкою 32% річних, зі строком кредитування 36 місяців, дата повернення кредиту 16 березня 2023 року. Видача кредитних коштів доводиться меморіальним ордером від 16 березня 2020 року.

Також сторонами підписаний графік платежів, з якого вбачається обовязок позичальника здійснити щомісячний платіж в сумі 12 84,98 грн, з яких частина коштів йде на погашення тіла кредиту, а частина на погашення відсотків (а.с.6).

Відповідно до виписки по особовому рахунку та розрахунку заборгованості станом на 20 вересня 2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості становить 42 073,64 грн, з яких 29 004,49 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 13 069,15- заборгованість за відсотками (а.с.25-34).

22 лютого 2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Форд» укладений договір факторингу №1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, внаслідок чого ТОВ «ФК «Форд» набуло статусу кредитора за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 . Що також доводиться випискою з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються від 22 лютого 2021 року (а.с.10-16).

23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Форд» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, внаслідок чого ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №491021845, укладеним з ОСОБА_1 (а.с.17-24).

Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.525, ст.526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

За правилами ч.1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Апеляційний суддослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також виписку по особовому рахунку відкритого ОСОБА_1 , згідно яких заборгованість позичальника за кредитним договором складає 42 073,64 грн.

З дослідженого розрахунку та виписки встановлено, що позичальник лише один раз 26 червня 2020 року здійснив платіж на погашення заборгованості по кредиту в сумі 1485, 00 грн, який врахований та відображений в розрахунку заборгованості.

Будь-яких інших платежів та або доказів на погашення кредитної заборгованості ні відповідачем, ні його представником не надано, тому заперечення щодо визначеного розміру заборгованості є недоведеними.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у кредитора права на нарахування відсотків спростовуються умовами укладеного договору, в якому зазначено, що за користування кредитними коштами нараховуються відсотки в розмірі 32%, що також відображено в графіку платежів, який підписаний відповідачем.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що йому не було сповіщено про відступлення права вимоги колегія суддів відхиляє, оскільки таке сповіщення чи не сповіщення не звільняє позичальника від обов`язку повернути отримані кошти із нарахованими відсотками за їх користування, доказів виконання зобов`язання первісному кредитору відповідачем не надано ані до суду першої інстанції, ані до Київського апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем було здійснено щомісячні оплати, які позивачем не було зараховано в рахунок погашення заборгованості, хоча виходячи з виписки такі платежі вносились колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з розрахунку та виписки позичальник лише один раз 26 червня 2020 року здійснив платіж на погашення заборгованості по кредиту в сумі 1485, 00 грн. Інші платежі апеляційний суд розцінює як згортання активу у зв`язку з продажем згідно договору факторингу №3 від 20 вересня 2021 року. Тобто, такі платежі були погашені фактором відповідно до договору факторингу, а не відповідачем.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач подаючи апеляцію не надає квитанцій на погашення ним більшої суми заборгованості ніж врахував суд першої інстанції.

На підставі досліджених доказів, Київський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що обсяг заборгованості знайшов своє документальне підтвердження, тому підлягав стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в загальному обсязі 42 073,64 грн.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не було ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на позивача понесених відповідачем судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді

Н.В. Поліщук

В.В. Соколова