Ухвала

Іменем України

26 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 585/2732/24

провадження № 61-11707ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2024 року у складі судді: Євтюшенкової В. І., та постанову Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю., у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро Інни Петрівни, боржник - Роменська районна організація Українського товариства мисливців і рибалок,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою на постанову старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І. П., боржник - Роменська районна організація Українського товариства мисливців і рибалок.

Скарга мотивована тим, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 25 травня 2023 року у справі № 585/778/23 ОСОБА_1 поновлено на посаді голови ради та президії ради Роменської РО УТМР і 10 серпня 2023 року судом видано виконавчий лист про поновлення його на вказаній посаді.

04 червня 2024 року старшим державним виконавцем Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І. П. відкрито виконавче провадження з примусового виконання указаного виконавчого листа.

07 червня 2024 року старшим державним виконавцем Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І. П. складено акт про те, що 10 липня 2023 року Сумською обласною організацією Українського товариства мисливців і рибалок (далі - СОО УТМР) видано наказ № 224-к від 10 липня 2023 року про скасування наказу та поновлення на роботі, відповідно до якого було скасовано наказ СОО УТМР №206-К від 18 січня 2023 року «Про звільнення з посади голови ради та президії ради Роменської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок» та на виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2023 року у справі №585/778/23 поновлено ОСОБА_2 на посаді голови ради та президії ради РО УТМР. Цей наказ було направлено ОСОБА_2 рекомендованим листом та вручено йому згідно поштового повідомлення 12 липня 2023 року.

Постановою старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І. П. від 10 червня 2024 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 585/778/23, виданого 10 серпня 2023 року Роменським міськрайонним судом Сумської області про поновлення його на посаді голови ради та президії ради Роменської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок.

Постанова мотивована тим, що Сумською обласною організацією УТМР 10 липня 2023 року видано наказ № 224-к від 10 липня 2023 року про скасування наказу та поновлення на роботі яким наказано: скасувати наказ Сумської обласної організації УТМР № 206 від 18 січня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади голови ради та президії ради Роменської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок». На виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2023 року у справі № 585/778/23 та частиною восьмою статті 235 КЗпП поновити ОСОБА_1 на посаді голови ради та президії ради Роменської районної організації Українського товариства мисливців та рибалок. Цей наказ був направлений ОСОБА_2 рекомендованим листом та згідно поштового відправлення вручений особисто 12 липня 2023 року.

ОСОБА_2 вважав указану постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки копію наказу № 224-к від 10 липня 2023 року про його поновлення на роботі він не отримував.

Надана представником боржника копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення не містить адреси та реквізитів адресата, як і підпису отримувача. А зазначення на практично чистій лівій частині аркушу прізвище « ОСОБА_1 » не може свідчити про надсилання вказаного листа та його отримання саме ним. Таким чином покладений державним виконавцем в обґрунтування оскаржуваної постанови висновок, що «цей наказ був направлений ОСОБА_1 рекомендованим листом та згідно поштового відправлення вручений особисто 12 липня 2023 року» є неправомірним.

ОСОБА_1 просив:

скасувати постанову старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І. П. про закінчення виконавчого провадження від 10 червня 2024 року;

зобов`язати старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І. П. виконати виконавчий лист №585/778/23, виданий 10 серпня 2023 року Роменським міськрайонним судом Сумської області про поновлення його ( ОСОБА_1 ) на посаді голови ради та президії ради Роменської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2024 року в задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

закінчуючи виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про поновлення на роботі ОСОБА_1 старший державний виконавець Цупро І. М. вказував про те, що Сумською ОО УТМР 10 липня 2023 видано наказ № 224-к від 10 липня 2023 року про скасування наказу та поновлення на роботі ОСОБА_1 . Цей наказ був направлений ОСОБА_1 рекомендованим листом та згідно поштового відправлення вручений особисто 12 липня 2023 року. Ураховуючи викладене, керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 585/778/23 виданого 10 серпня 2023 року. При цьому, під час розгляду скарги начальником ВДВС долучено якісну копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на яке послалась старший державний виконавець Цупро І. М.;

суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 вказував, що наказу № 224-к від 10 липня 2023 року про поновлення на роботі не отримував. При цьому, він був обізнаний про те, що такий наказ буде виданий, оскільки отримував лист повідомлення від 15 червня 2023 року про необхідність з`явитись до Сумської ОО УТМР з трудовою книжкою для ознайомлення з наказом про поновлення на роботі та вирішення питання працевлаштування, що підтверджується трекінгом поштового відправлення та квитанцією про оплату поштових послуг, з яких вбачається, що лист (№ 625 від 15 червня 2023 вручений адресату особисто. Але ОСОБА_2 , не зважаючи на повідомлення, до Сумської ОО УТМР не з`явився, тому наказ про його поновлення на роботі був винесений у його відсутності і направлений йому засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням;

суд вказав, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 у справі № 702/725/17;

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 711/8138/18 викладено правовий висновок про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку;

при відмові у задоволенні скарги суд першої інстанції вказав, що наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі було видано 10 липня 2023 року. Тобто боржник вчинив дії, спрямовані на добровільне негайне виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Проте, для фактичного допуску працівника до роботи, необхідні і вчинення дій, спрямованих на це, самим працівником, у даному випадку ОСОБА_4 , який був обізнаний про намір роботодавця на виконання рішення суду поновити його на роботі, але не вчинив жодних дій задля цього, не з`явився на запрошення, відповідно, не надав своєї трудової книжки роботодавцю, про необхідність надання якої був повідомлений, для прийняття участі у виконавчих діях не з`явився, хоча був про них обізнаний, на що вказує присутність його представника ОСОБА_5 . Тобто роботодавець був позбавлений можливості фактично забезпечити поновленому працівнику допуск до роботи, який здійснити без відповідного запису у трудову книжку, не можливо.

Постановою Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;

ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2024 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про недоведеність скаржником підстав для скасування постанови державного виконавця від 10 червня 2024 року про закінчення виконавчого провадження як з такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи;

апеляційний суд вказав, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18 (провадження № 14-607цс19) викладено правовий висновок про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. У постановах Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 750/2140/19, від 20 червня 2019 року у справі № 185/8748/16-ц, від 31 жовтня 2019 року у справі №569/10189/16-ц викладено правовий висновок про те, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися;

апеляційний суд вказав, що судом першої інстанції правильно встановлено, що 10 липня 2023 року Сумською обласною організацією Українського товариства мисливців і рибалок видано наказ № 224-К про поновлення ОСОБА_1 на роботі, тобто боржником вчинено дії, спрямовані на добровільне негайне виконання рішення суду про поновлення скаржника на роботі. З матеріалів справи вбачається справи, що боржником було направлено ОСОБА_1 , які ним отримано, повідомлення про необхідність його з`явитися до Сумської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок для ознайомлення з наказ про поновлення на роботі та вирішення працевлаштування, а також наказ № 224-К від 10 липня 2023 року про скасування наказу та поновлення на роботі та повідомлено про необхідність прибуття його для оформлення трудових відносин до Сумської обласної організації УТМР з трудовою книжкою. Проте, ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним вчинилися дії спрямовані на фактичний допуск його до роботи після видачі наказу про поновлення на роботі;

апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було отримано копію наказу №224-к від 10 липня 2023 року про скасування наказу про поновлення його на роботі, як такі, що спростовуються матеріалами справи;

оскільки боржником Сумською обласною організацією Українського товариства мисливців і рибалок було видно наказ про поновлення боржника на роботі 10 липня 2023 року, тобто ще до відкриття виконавчого провадження 04 червня 2024 року, що свідчить про добровільне виконання боржником рішення суду про поновлення на роботі, то апеляційний суд зробив висновки про те, що у державного виконавця були наявні правові підстави для винесення постанови від 10 червня 2024 року про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»;

при цьому, колегія суддів відхилила посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем незаконно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі наказу № 224-К від 10 липня 2023 року, оскільки за положеннями статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

ОСОБА_1 09 вересня 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і задовольнити скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 15 червня 2022 року у справі № 209/1944/18, від 10 червня 2022 року у справі № 453/1524/21, від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 709/1465/19, від 27 березня 2023 року у справі № 297/377/18;

згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 15 червня 2022 року y справі № 209/1944/18 виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків;

згідно висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 10 серпня 2022 року у справі № 453/1524/21 та від 27 березня 2023 року у справі № 297/377/18 виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 709/1465/19. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків;

ОСОБА_1 у касаційній скарзі стверджує, що як свідчать матеріали справи та визнано боржником фактично доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків йому не було надано.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2023 року у справі № 585/778/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/111325775) скасовано наказ Сумської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок №206-К «Про звільнення з посади голови ради та президії ради Роменської районної організації країнського товариства мисливців і рибалок» від 18 січня 2023 року поновлено ОСОБА_1 на посаді голови ради та президії ради Роменської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок.

15 червня 2023 року Сумською обласною організацією УТМР направлено ОСОБА_1 повідомлення, в якому вказано, що для виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2023 року, у зв`язку з його поновленням на посаді голови президії Роменської РО УТМР йому необхідно з`явитись в Сумську ОО УТМР 10 липня 2023 року на 10 год. 00 хв. для ознайомлення з наказом про поновлення на роботі та вирішення питання працевлаштування.

Суди встановили, що на підтвердження отримання ОСОБА_1 указаного повідомлення боржником надано трекінг поштового відправлення та квитанцію про оплату поштових послуг, з яких вбачається, що лист (№ 625 від 15 червня 2023 року) вручений адресату особисто.

10 липня 2023 року Сумською обласною організацією УТМР за вих. № 55, ОСОБА_1 направлено наказ № 224-К від 10 липня 2023 року про скасування наказу та поновлення на роботі. Повідомлено, що для оформлення трудових відносин йому необхідно прибути до Сумської обласної організації УТМР з трудовою книжкою.

10 серпня 2023 року Роменським міськрайонним судом видано виконавчий лист у справі № 585/778/23 щодо примусового виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2023 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови та президії голови Роменського районної організації УТМР.

Постановою старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І. П. від 04 червня 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання у виконавчого листа №585/778/23, виданого 10 серпня 2023 року Роменським міськрайонним судом Сумської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови та президії ради Роменської РО УТМР ОСОБА_1

07 червня 2024 року старшим державним виконавцем Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І. П., у присутності представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та т.в.о Роменської РО УТМР Бяласа С. К., складено акт, в якому зазначено про те, що 10 липня 2023 року СОО УТМР виданий наказ № 224-к від 10 липня 2023 року про скасування наказу та поновлення на роботі, відповідно до якого було скасовано наказ СОО УТМР № 206-К від 18 січня 2023 року «Про звільнення з посади голови ради та президії ради Роменської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок» та на виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2023 року у справі № 585/778/23 поновлено ОСОБА_1 на посаді голови ради та президії ради РО УТМР. Цей наказ було направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом та вручено йому згідно поштового повідомлення 12 липня 2023 року.

Постановою старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І. П від 10 червня 2024 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (пункт 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

У частині першій статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

У пункті 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 цього Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина третя статті 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18 (провадження № 14-607цс19) викладено висновок про те, що:

«законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2022 року у справі № 209/1944/18 (провадження № 61-16466св20) зазначено, що:

«належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі№ 521/1892/18, провадження № 61-39740св18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18, провадження № 14-607цс19, викладено правовий висновок про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц викладено правовий висновок про те, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. У постановах Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 750/2140/19, провадження № 61-14429св19, від 20 червня 2019 року у справі № 185/8748/16-ц, провадження № 61-25800св18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 569/10189/16-ц, провадження № 61-14433св18, Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, провадження № 6-435цс15, викладено правовий висновок про те, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Суди встановили, що: постанова старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І. П від 10 червня 2024 року про закінчення виконавчого провадження винесена відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 .

Таким чином, встановивши, що відсутні підстави для задоволення скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні скарги.

Аргумент касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що фактично доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків йому надано не було є необґрунтованим, оскільки судами таких фактів не встановлено і у касаційній скарзі не наведено обґрунтувань на підтвердження указаних обставин.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 15 червня 2022 року у справі № 209/1944/18 та від 27 березня 2023 року у справі № 297/377/18 необґрунтовані, оскільки не свідчать про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 10 серпня 2022 року у справі № 453/1524/21, від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 16 червня 2020 року у справі № 709/1465/19, колегія суддів відхиляє, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним,а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро Інни Петрівни, боржник - Роменська районна організація Українського товариства мисливців і рибалок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков