Справа №278/2099/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі судді Дубовік О. М., за участі секретаря Кравчук Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , до ( ОСОБА_3 , заінтересована особа: Житомирський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Боржник звернувся до суду та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №278/2022/13 виданий на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13.08.2013.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 12.11.2018 ОСОБА_2 був позбавлений батьківських прав відносно ОСОБА_4 .

У подальшому боржнику стало відомо, що неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було усиновлено. Посилаючись на ст. 197 та 232 СК України, вважає, що обов`язок заявника як батька сплачувати аліменти після усиновлення дитини припинилися.

У судове засідання представник боржника та боржник не з`явились, надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази суд встановив наступні обставини.

29.08.2013 рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у справі № 278/2099/13 стягнуто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомир, громадянина України на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно аліменти на утримання однієї малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 12.11.2018 боржника позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення аліментів, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

З аналізу змісту заяви ОСОБА_2 вбачається, що він доводить обставину відсутності у нього обов`язку утримувати дитину ОСОБА_4 , на утримання якого стягнуті аліменти.

В той же час, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до п. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, зі змісту цієї норми не вбачається, настання права припинення сплати аліментів батьком після усиновлення дитини.

Таким чином, обов`язок батька щодо утримання дитини не може бути припинений у зв`язку з позбавленням боржника батьківських прав. Тому доводи боржника ОСОБА_2 про відсутність у нього обов`язку утримувати дитину є безпідставними, а отже відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. 180, 181 СК України, ст. 19, 161, 170, 171, 432 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У вимогах ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , до ( ОСОБА_3 , заінтересована особа: Житомирський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню -відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс ухвали складено та підписано 26.09.2025.

Суддя О. М. Дубовік