Справа № 489/2208/14-ц
Номер провадження 4-с/489/35/25
УХВАЛА

25 вересня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Інгульського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Юніон»

встановив

В липні 2025 року скаржник звернувся до суду з скаргою на бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління. В обґрунтування скарги вказав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2014 стягнуто заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "КБ "НАДРА". На виконанні у відділі перебували відкриті виконавчі провадження №59006896 та №47696224. Станом на 04.07.2025 вказані виконавчі провадження закрито. В червні 2025 року ОСОБА_1 дізнався, що його майно все ж знаходиться під арештом на підставі Постанови про арешт майна боржника. Тому представник ОСОБА_1 звернувся до Відділу з відповідною заявою, за результатами якої було повідомлено, що на теперішній час виконавчий лист по цивільній справі 2/489/1294/2014, що був виданий 01.08.2014 Ленінським районним судом м. Миколаєва не перебуває на виконанні у відділі. З огляду на викладене, на даний час вжиті заходи пов`язані з арештом майна, позбавляють можливості скаржника реалізувати свої права щодо належного йому майна.

З цих підстав просив суд зобов`язати Інгульський ВДВС у м. Миколаєві скасувати арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 59006896, виданий 24.01.2020, видавник: старший державний виконавець Інгульського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Новохатько Марія Олександрівна.

Скаржник в судовому засіданні свою скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судовому засіданні проти задоволення скарни заперечував, надав суду відзив, в якому вказав, що 20.08.2009 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 30.06.2016 керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016) державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Рішення суду боржником не виконано. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбаченими нормами п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону, зняття арешту з майна боржника не передбачено. В даному випадку мова йде про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідно до законодавства, за таких обставин, виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б настати правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року). Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII)».

Від ТОВ "ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП" надійшло заперечення на скаргу, в якій вказали, що виконавчі документи були повернуті стягувачу з причин відсутності майна у боржника. Станом на 24.06.2025 від боржника документального підтвердження повного та фактичного виконання виконавчих документів не надходило, в тому числі виконавчі документи по ВП №47696224 та ВП №5900896 видані на виконання рішення від 18 червня 2014 р Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 2/489/1294/2014 не скасовувалися та не визначалися такими що не підлягають виконанню. Боржник, звертаючись до суду, посилається на те, що його майно незаконно утримується під арештом, оскільки у державній виконавчій службі відсутні виконавчі документи на виконанні. Виконавчі документи були повернуті стягувачу з причини відсутності майна у боржника. В цьому конкретному випадку виконавчі листи поверталися стягувачу у ВП 47696224 та 5900896 у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Тобто стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником. Відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

На адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТМЕНТ ЮНІОН» надійшло заперечення, в якому вказали, що 18 червня 2014 р Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі № т2/489/1294/2014 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» за кредитним договором № 08/06/2012/980-К9 від 26 червня 2012 року в розмірі 133045 грн. 06 коп. 24 грудня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 489/2208/14-ц замінено стягувача ПАТ "КБ "Надра" на його правонаступника ТОВ "ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП" у виконавчому провадженні у справі за позовом ПАТ "КБ "НАДРА" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . 3 травня 2024 року ТОВ «Фінанс проперті групп» звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для їх повторного пред`явлення, у зв`язку із втратою виконавчого документу. 13 травня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 489/2208/14-ц в задоволенні заяви ТОВ «Фінанс проперті груп» про видачу дублікату виконавчого листа - відмовлено. 10 липня 2024 року постановою Миколаївського апеляційного суду ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 травня 2024 року в частині відмови у видачі дубліката виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 скасував та ухвалив в цій частині нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Фінанс проперті групп» про видачу дублікату виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 задовольнив та видав ТОВ «Фінанс проперті групп» дублікати виконавчих листів.

Станом на 24.06.2025 від боржника документального підтвердження повного та фактичного виконання виконавчих документів не надходило, в тому числі виконавчі документи по ВП №47696224 та ВП №5900896 видані на виконання рішення від 18 червня 2014 р Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 2/489/1294/2014 не скасовувалися та не визначалися такими що не підлягають виконанню. Боржник, звертаючись до суду, посилається на те, що його майно незаконно утримується під арештом, оскільки у державній виконавчій службі відсутні виконавчі документи на виконанні. Виконавчі документи були повернуті стягувачу з причини відсутності майна у боржника.

В цьому конкретному випадку виконавчі листи поверталися стягувачу у ВП 47696224 та 5900896 у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Тобто стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником. Відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки рішення від 18.06.2014 Ленінського районного суду м. Миколаєва під час виконання якого було накладено арешт на майно позивача (боржника), не виконано, та стягувач в будь-який час має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Як встановлено судом, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2/489/1294/2014 від 18.06.2014 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра за кредитним договором № 08/06/2012/980-К9 від 26 червня 2012 року в розмірі 133045 (сто тридцять три тисячі сорок п`ять) грн. 06 коп., яка складається з: 113130 (сто тринадцять тисяч сто тридцять) грн.. 62 коп. заборгованості за кредитом, 16345 (шістнадцять тисяч триста сорок п`ять) грн. 31 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3360 (три тисячі триста шістдесят) грн. 62 коп. пені, 208 (двісті вісім) грн.. 51 коп. індекс інфляції; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра 1330 грн. 45 коп. судового збору у рівних частках з кожного з відповідачів, а саме: по 665 грн. 23 коп. судового збору; в іншій частині в позові відмовлено.

01 серпня 2014 Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист по вказаній справі.

02.07.2021 відкрито виконавче провадження №65947358 на підставі виконавчого листа 489/576/20, виданого 27.08.2020.

30.06.2016 керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016) державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Листом від 25.06.2025 Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) представника скаржника повідомлено, що підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна боржника станом на 24.06.2025 у державного виконавця відсутні.

24 грудня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва було замінено стягувача ПАТ "КБ "НАДРА" на його правонаступника ТОВ "ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП" у справі № 2/489/1294/2014, видано дублікат виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13.05.2024, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті груп» про видачу дублікату виконавчого листа відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10.07.24, Ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 травня 2024 року в частині відмови у видачі дубліката виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Фінанс проперті групп» про видачу дублікату виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 задоволено.

Видано ТОВ «Фінанс проперті групп» дублікати виконавчих листів на виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінанс проперті групп», 133045 грн. 06 коп. кредитної заборгованості за кредитним договором №08/06/2012/980-К9 від 26 червня 2012 року та 665 грн. 23 коп. судового збору.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 14.08.2025 замінено стягувача у виконавчому листі № 489/2208/14, виданому 01 серпня 2014 Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Юніон», .

Як слідує з матеріалів скарги, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.07.2025 на нерухоме майно ОСОБА_1 24.01.2020 ОСОБА_4 постановою накладено арешт серія та номер 59006896, що також підтверджується постановою про арешт майна боржника від 24.01.2020 у ВП №59006896, яка долучена до матеріалів скарги.

Відповідно до листа Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.06.2025 станом на 16.06.2025 залишок боргу межах ВП №65947358 становить 8062,33 грн.

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішення суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 01.08.2014 №2/489/1294/2014, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом № 606-XIV.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року. Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно з частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Схожі за змістом норми містяться у статті 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції 05.10.2016) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

У Законі № 1404-VIII, на відміну від Закону № 606-XIV, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, та є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша і друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав в законі визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) зробила такі висновки: як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки. Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV. Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII)».

За таких обставин, враховуючи, що у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника та ту обставину, що на теперішній час рішення суду за виконавчим листом №2/489/1294/2014 від 01.08.2014 боржником не виконано, то відсутні підстави для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 259, 260 ЦПК України суд

ухвалив

В задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому копія ухвали суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної копії ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 25.09.2025.

Суддя В. В. Кокорєв