Справа № 541/2824/25
Номер провадження 2/541/1410/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 вересня 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Шатілової Л.Г.,

за участю секретаря судового засідання Гуриної В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЙКОНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЙКОНС» через систему «Електронний суд» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що 25.06.2020 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №/525284. Відповідно до кредитного договору , Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума кредиту 3000,00 грн., строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 2,50% в день.

20.08.2021 ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова Компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» уклали Договір факторингу №1-20/08/2021, згідно умов якого ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №/525284 від 25.06.2020.

25.08.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова Компанія «АЙКОНС» укладено Договір про відступлення права вимоги №1-25/08/2021, згідно умов якого ТОВ «ФК «АЙКОНС» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №/525284 від 25.06.2020. Після передачі права вимоги за кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок перед позивачем та має непогашену заборгованість станом на 28.03.2025 року в сумі 12750,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000,00 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 9750,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 12750,00 грн, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.07.2025 року відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

07.08.2025 представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 10500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.20-21).

В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав клопотання, в якому просив справу розглянути у відсутності представника на підставі наявних в справі доказів, позов просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. (а.с.3).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в частині заборгованості виданого кредиту, та відсотків за період кредитування, в позовних вимогах про стягнення відсотків поза межами строку кредитування просив відмовити, також просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 2000 грн. Розгляд справи просив провести за його відсутності .

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю ''Кредитна установа "Європейська кредитна група" 25.06.2020 в електронній формі було укладено кредитний договір №525284. Сума виданого кредиту - 3000,00 грн, дата надання кредиту - 25.06.2020, строк кредиту - 30 днів, тобто до 24.07.2020, стандартна процентна ставка - 2,50% в день.

Вищевказаний договір позики підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором R98527.

Згідно з графіком розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту , загальна вартість кредиту становить 5250,00 грн, з яких 2250,00 грн - відсотки за користування кредитом, 3000,00 грн - тіло кредиту, відсоткова ставка - 2,5%.

Кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. були перераховані на банківську картку, вказану позичальником - № НОМЕР_1 25.06.2020, що підтверджується повідомленням ТОВ "Платежі Онлайн" від 09.07.2025, наданого на запит представника позивача адвокатом Пархомчуком С.В.

20.08.2021 між ТОВ ''Кредитна установа "Європейська кредитна група" та ТОВ "ФК Сіті Фінанс Груп" укладено договір факторингу № 1-20/08/2021 відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № /525284 від 25.06.2020. Як вбачається із витягу з реєстру боржників до цього договору, заборгованість ОСОБА_1 становила 12750,00 грн. за 375 днів прострочення, що складається з 3000,00 грн. сума виданого кредиту, 9750,00 грн. залишок по відсотках.

25.08.2021 між ТОВ "ФК Сіті Фінанс Груп" та позивачем укладено договір факторингу № 1-25/08/2021 відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № /525284 від 25.06.2020. Як вбачається із витягу із реєстру боржників до цього договору, заборгованість ОСОБА_1 становила 12750,00 грн. за 375 днів прострочення, що складається з 3000,00 грн. сума виданого кредиту, 9750,00 грн. залишок по відсотках.

Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № /525284 від 25.06.2020, заборгованість ОСОБА_1 була нарахована за період з 25.06.2020 по 28.03.2025 та становить 12750,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 3000,00 грн; заборгованості за відсотками 9750,00 грн..

31.03.2025 позивачем надіслано відповідачу вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором щодо погашення заборгованості у вищевказаному розмірі, доказів її отримання останнім не надано.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 , на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі, а також судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Частиною 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується копією індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № /525284 від 25.06.2020, укладеного в електронній формі, підписаного відповідачем цього ж дня за допомогою одноразового ідентифікатора та договорів факторингу від 20.08.2021 та 25.08.2021, відповідно до яких позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним договором.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач мав повернути отримані кошти, сплатити відсотки за користування ними в рекомендовану дату платежу 24.07.2020.

Отже, не пізніше 24.07.2020 за вищевказаним договором відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи, зокрема договору про надання фінансового кредиту № /525284 від 25.06.2020 встановлено, що загальна вартість кредиту становить 5250,00 грн, з яких 3000,00 грн - тіло кредиту, 2250,00 грн - розмір відсотків за користування ним за період дії договору - з 25.06.2020 по 24.07.2020.

Ні позивачем, ні відповідачем не надано доказів повного чи часткового погашення заборгованості за цим договором останнім як первісному кредитору, так і позивачеві.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача за вищевказаним договором, що нарахована позивачем станом на 28.03.2025, виходить за межі строку дії договору, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, нарахування відсотків за користування коштами, наданими на умовах позики, здійснювалося первісним позикодавцем після закінчення обумовленого сторонами строку кредитування - 30 днів, про що свідчить копія виписки з особового рахунка відповідача, і таким чином загальну заборгованість відповідача визначено у розмірі 12750,00 грн, з яких 3000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу і 9750,00 грн - заборгованість за відсотками.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, здійснивши власні розрахунки для визначення розміру заборгованості відповідача по вищевказаному кредиту, дійшов висновку про таке.

Оскільки за умовами договору нарахування відсотків за користування кредитом мало здійснюватися виключно за 30 днів, виходячи із розміру тіла кредиту 3000,00 грн, процентної ставки 2,50%, строку дії договору 30 днів, заборгованість за відсотками має становити 2250,00 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № /525284 від 25.06.2020 із ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково і з останнього на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 3000,00 грн та заборгованість за відсотками 2250,00 грн, а всього 5250,00 грн. У іншій частині позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, а саме на 41,18% , з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 997,54 грн.

Що стосується витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач вказує на те, що ним понесено судові витрати в розмірі 2422,40 грн згідно з платіжною інструкцією № 11381 від 25.06.2025 по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги адвоката Пархомчука С.В. в сумі 10500,00 грн.

На підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі до суду представником позивача подано: копію Договору про надання правової допомоги № 16/06/2025 від 16.06.2025, укладеного між позивачем та адвокатом Пархомчуком С.В., копію акту про отримання правової допомоги від 01.08.2025, копію рахунку правничої допомоги від 01.08.2025 на суму 10500 грн., платіжну інструкцію №11927 від 01.08.2025 року про сплату 10500 грн.

Також долучені відповідні документи на підтвердження повноважень представника.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до положень ч.3 ст.141 ЦПК України: при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд враховує, що ціною позову в даному випадку є кредит у розмірі 3000,00 грн. Отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків. У звіті про надання правової допомоги зазначено, що робота з цією позовною заявою потребувала 5 годин часу, що вочевидь не є пропорційним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правову допомогу.

За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, обґрунтованою та пропорційною сумою витрат на правову допомогу, яка була надана у даній справі є 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 512, 514, 517, 525, 526, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 277-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЙКОНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» заборгованість за Кредитним договором №/525284 від 25.06.2020 року в розмірі 5250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, з яких: 3000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2250,00 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» 997 грн. 54 коп. судових витрат по сплаті судового збору та 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС», , адреса 01042 м.Київ, вул. Саперне Поле, 12.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Л. Г. Шатілова