Справа № 317/3906/25
Провадження № 2/317/1592/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Нікітіна В.В.

при секретарі судового засідання Хижняк Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (третя особа: Запорізька районна державна нотаріальна контора) про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (третя особа: Запорізька районна державна нотаріальна контора) про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , мати позивачки, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді: житлового будинку АДРЕСА_1 , який їй належить на праві власності. Крім позивачки, спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 по матері був ОСОБА_3 , який відмовився від своєї частки на користь позивачки та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Позивач у передбачений законом строк звернулася до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, проте на теперішній час отримати через нотаріальну контору спадщину не має можливості з причини того, що на житловий будинок АДРЕСА_1 не було проведено державну реєстрацію права власності, за вказаних обставин позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилася, натомість на адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності та просить суд повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, подав заяву про розгляд справи без їх участі, заперечень не мають.

Третя особа в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином,на адресу суду подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного:

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових доказів, електронних доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2).

Згідно свідоцтва про смерть виданого виконкомом Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 30, серія НОМЕР_1 , вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Новоолександрівським ЗАГсом Комишевахського району Запорізької області, актовий запис № 27, серія НОМЕР_2 , позивачка є донькою ОСОБА_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, від 07.09.2023 року, вбачається, що 13 грудня 1980 року позивачка ОСОБА_4 шлюб та її прізвище змінене на ОСОБА_5 .

Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20 листопада 1989 року підтверджено, що ОСОБА_6 розірвала шлюб з ОСОБА_7 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого виконкомом Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 20, серія № НОМЕР_3 , ОСОБА_6 29 грудня 1990 року уклала шлюб з ОСОБА_8 , та змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_9 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право власності на частку, виданого 21.11.1982 року державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори за р. № 1430 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку даного будинку, виданого 21.11.1982 року державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори за р. № 1432.

Згідно до наявної в матеріалах справи спадкової справи №341, відкритої після смерті ОСОБА_2 , вбачається, що на запит державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори до ТОВ «ЗМБТІ» щодо отримання інформації стосовно права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , отримано відповідь про відсутність в ТОВ «ЗМБТІ» правових документів на житловий будинок АДРЕСА_1 та відсутня державна реєстрація права власності на спадковий будинок, що унеможливлює в отриманні спадщини позивачкою через нотаріальну контору на спадковий будинок після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України, вбачається, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина за законом, та єдиним спадкоємцем, хто її прийняв є позивач по справі, донька померлої, відповідно дост. 1261 ЦК України.

За вимогами ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Стаття 1296 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_2 та наданою на ухвалу суду Запорізькою районною державною нотаріальною конторою підтверджується вчасне звернення позивачки з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, яка разом з матір`ю була прописана та проживала за однією адресою на день смерті матері та неможливість отримання позивачкою свідоцтво про право спадщину за законом через нотаріальну контору.

Таким чином, суд вважає доведеним позивачем позовних вимог про визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки, як вбачається з матеріалів спадкової справи, позивач не може отримати через нотаріальну контору свідоцтво про право спадщину за законом у зв`язку з відсутні правового документу та відсутністю державної реєстрації права власності на спадковий будинок.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст. 19 п. 1 п.п. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що право установлювальним документом, на підставі якого провадиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, може бути рішення, що набрало законної сили про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому повністю задовольняються судом.

За заявою позивача судові витрати з відповідача судом не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 392, 1216-1218, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 211, 247, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд.60, ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Нікітін