Справа № 132/694/25
Провадження № 2/132/494/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"25" вересня 2025 р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 132/694/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, у якому в обґрунтування своїх вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина. Він, як спадкоємець за заповітом, через об`єктивні обставини (воєнний стан, стан здоров`я та мобілізацію), пропустив шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак просить надати йому додатковий строк для подачі такої заяви.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 року, визначено склад суду з розгляду даного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 11.03.2025 року, відкрито провадження у справі, визначено здійснити її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 28.04.2025 року, витребувано з Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області копію спадкової справи на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Вінниця Вінницької області ОСОБА_4 .

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 06.06.2025 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у поданому позові.

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, надали письмові заяви, згідно яких просять суд розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року.

Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»).

У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності учасників справи, що не може розцінюватись, як порушення їх прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України.

З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступних висновків.

Судом достеменно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Вінниця Вінницької області померла ОСОБА_4 , про що свідчить Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 06.11.2023 року Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на:

житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який належав на праві приватної власності померлій ОСОБА_4 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВММ № 973949, посвідченого 09.02.2010 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. за реєстровим номером 194, та зареєстрованого 17.02.2010 року в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 12 за реєстровим номером 188;

земельну ділянку площею 0,25 гектарів в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:002:0111, яка належала на праві приватної власності померлій ОСОБА_4 відповідно до рішення Новогребельської сільської ради Вінницької області від 23.04.2019 року № 311, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 174189798 від 17.07.2019 року;

земельну ділянку площею 0,3249 гектарів в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0112, яка належала на праві приватної власності померлій ОСОБА_4 відповідно до рішення Новогребельської сільської ради Вінницької області від 23.04.2019 року № 311, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 174185159 від 17.07.2019 року;

земельну ділянку площею 3,0785 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0086, яка належала на праві приватної власності померлій ОСОБА_4 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 409333, виданого 24.06.2008 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВЕР № 617797, посвідченого 14.06.2007 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. за реєстровим номером 1603, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10;

земельну ділянку площею 3,3326 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:002:0192, яка належала на праві приватної власності померлій ОСОБА_4 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 409334, виданого 24.06.2008 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВЕР № 617796, посвідченого 14.06.2007 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. за реєстровим номером 1601, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 09.

За своє життя, ОСОБА_4 склала заповіт, який 15.06.2023 року був посвідчений державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. за реєстровим номером 1348, за яким заповіла зазначене вище майно внукові ОСОБА_1 .

Роз`ясненням від 03.03.2025 року № 133/01-16, державний нотаріус Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишина Л.В., роз`яснила ОСОБА_1 , що у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини за заповітом та ненадання доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він не позбавлений можливості звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З огляду на цю обставину, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, оскільки через об`єктивні життєві обставини (воєнний стан, стан здоров`я та мобілізацію), пропустив шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини залишеної після смерті баби.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 будучи спадкоємцем за заповітом після смерті своєї баби ОСОБА_4 , звернувся до державного нотаріуса Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиної Людмили Василівни з порушенням строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зазначено про те, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, суд встановивши фактичні обставини у даній справі, належним чином оцінивши докази, дійшов висновку про те, що обставини пропуску позивачем шестимісячного строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_4 були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, як спадкоємця, а тому йому необхідно надати додатковий строк для такого звернення в один місяць, який на думку суду є достатнім для вчинення відповідної дії.

За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю села Чернятин Калинівського району Вінницької області, додатковий строк в один місяць для подачі заяви про прийняття спадщини, залишеної після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Вінниця Вінницької області, з дати вступу цього рішення в законну силу.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя