Провадження № 22-ц/802/1013/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

представника боржника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Арсенюк О. В.,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року боржник ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеною скаргою, яку обґрунтував тим, що 30 листопада 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ у справі № 161/19292/20 про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

28 грудня 2020 року на підставі судового наказу відкрито виконавче провадження ВП № 63995206, в межах якого 31 жовтня 2022 року державним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Такі ж постанови виносилися державним виконавцем 02 лютого 2023 року, 02 серпня 2023 року, 05 грудня 2023 року, 19 вересня 2024 року та 12 березня 2025 року. Внаслідок того, що кошти із заробітної плати платника аліментів ОСОБА_3 стягувалися нерегулярно, утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 137 897,90 грн.

ОСОБА_3 також зазначав, що 14 травня 2025 року о 10 годині 17 хвилин він погасив заборгованість за аліментами, докази чого відразу ж надав державному виконавцю.

Державний виконавець того ж дня о 10 годині 58 хвилин, тобто після сплати ним заборгованості за аліментами, виніс постанову про накладення на нього штрафу у розмірі 40 350,38 грн (30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки).

Боржник вважає, що постанова про накладення штрафу прийнята державним виконавцем за відсутності у нього заборгованості зі сплати аліментів, а тому є неправомірною.

Покликаючись на зазначені обставини, боржник просив суд визнати дії державного виконавця протиправними та скасувати постанову про накладення на нього штрафу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2025 року у цій справі скаргу боржника ОСОБА_3 задоволено.

Постановлено визнати дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Голод Н. П. щодо винесення постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП № 63995206 неправомірними.

Скасовано постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу від 14 травня 2025 року у виконавчому провадженні ВП № 63995206.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, Відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги боржника ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник боржника Солтисюк А. П. зазначив, що, на його думку, ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому просив судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні державний виконавець Арсенюк О. В., стягувач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, просили скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити, представник боржника ОСОБА_3 адвокат Солтисюк А. П. апеляційну скаргу заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з?явився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Задовольняючи скаргу боржника ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов висновку, що на час прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу на боржника ОСОБА_3 останній сплатив заборгованість за аліментами, а тому у державного виконавця підстав для прийняття постанови про накладення штрафу на боржника не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За матеріалами справи судом встановлено, що 30 листопада 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ у справі № 161/19292/20 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2020 року та до досягнення дитиною повноліття (а. с. 5).

Судовий наказ був пред`явлений стягувачем до примусового виконання.

28 грудня 2020 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Голод Н. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63995206 (а. с. 6). В рамках цього виконавчого провадження державним виконавцем вчинялися різні виконавчі дії, спрямовані на виконання судового наказу, в тому числі проводилося звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

14 травня 2025 року головний державний виконавець ВДВС у м. Луцьку Голод Н. П. в рамках виконавчого провадження № 63995206 провела розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржником ОСОБА_3 , згідно з яким розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 137 897,86 грн (розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 14 травня 2025 року) (а. с. 10, 11).

Судом також встановлено, що 14 травня 2025 року о 10 годині 17 хвилин боржник ОСОБА_3 погасив заборгованість за аліментами, а саме сплатив на рахунок органу державної виконавчої служби 137 897,90 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 29 від 14 травня 2025 (а. с. 8).

14 травня 2025 року о 10 годині 58 хвилин головним державним виконавцем ВДВС у м. Луцьку Голод Н. П. винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_3 у розмірі 30 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 40 350,38 грн (а. с. 9).

Таким чином, державним виконавцем була прийнята постанова про накладення штрафу на боржника ОСОБА_3 після сплати останнім заборгованості за аліментами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина 1 статті 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як передбачено частинами 1, 3, 4 статті 71 Закону, порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно з частиною 14 статті 71 Закону за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Штраф - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Його завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Підставами накладення штрафу є протиправна поведінка (дії чи бездіяльності) особи, вина особи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Звертаючись в суд зі скаргою на дії, рішення державного виконавця, ОСОБА_3 зазначив, що у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів, яку він погасив в добровільному порядку 14 травня 2025 року (сплатив на рахунок органу державної виконавчої служби грошові кошти у розмірі 137 897,90 грн), докази чого подав державному виконавцю. Після цього в цей же день, державний виконавець на підставі частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про накладення на нього штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, яка була погашена боржником до прийняття державним виконавцем цієї постанови.

Відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Тобто державний виконавець має право накласти на боржника штраф виключно за наявності двох обставин: по-перше - наявність заборгованості у розмірі, що зумовлює накладення штрафу (розмір, що перевищує суму аліментних платежів за два роки), по-друге - наявність такої заборгованості на момент винесення постанови про накладення арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012 зазначено, що дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу.

Отже, судом встановлено, що на момент винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу заборгованість боржника ОСОБА_3 зі сплати аліментів не існувала.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що постанова державного виконавця про накладення штрафу є неправомірною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що постанова про накладення штрафу є правомірною, оскільки заборгованість зі сплати аліментів існувала станом на 30 квітня 2025 року.

Відповідно частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника лише за наявності заборгованості зі сплати аліментів, а на час прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу на боржника ОСОБА_6 від 14 травня 2025 року така заборгованість не існувала.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на правильність судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді