Справа № 206/5389/25
Провадження № 2-з/206/36/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 Самарський районний суд міста Дніпра у складі: головуючого судді Поштаренко О.В., за участю секретаря с/з Содоль М.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,- ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду міста Дніпра звернувся позивачОСОБА_1 до суду із вказаною заявою забезпечення позову. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 02.11.2023 справа № 206/3045/23 позовну заяву ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Укрсиббанк», стосовно іпотечного майна, житлового будину з господарськими будівлями та спорудами задоволено. Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» права іпотеко держателя за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17 листопада 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М., реєстровий номер 3364, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., стосовно іпотечного майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв.м., житловою 108,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14). Однак вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, був придбаний в період шлюбу, хоча і зареєстрований за чоловіком ОСОБА_2 . При розгляді вищезазначеної справи та ухвалення рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 02.11.2023, її як відповідача чи третю особу не було залучено, не зважаючи на те, що майно є спільною сумісною власністю подружжя. Вважає, що наразі існує не виключна ймовірність того, що нерухоме майно, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 , може бути перереєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та в подальшому відчужене іншим особам, добросовісним набувачам, які будуть мати складнощі в подальшому володінні та користуванні придбаним майном. Окрім того існує ймовірний подальший незаконний перехід права власності на нерухоме майно, може ускладнити виконання рішення суду за позовом ОСОБА_1 «Про визнання договору відступлення права вимоги недійним», предметом якого і буде позов.

Враховуючи викладене просить суд, застосувати заходи забезпечення до подання позовної заяви шляхом накладення заборони будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії у будь-який спосіб, спрямовані на відчуження нерухомого майна, а також реєстрацію виникнення, переходу чи припинення речових прав на нерухоме майно, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, вчинення заповіту, іпотеки, тощо, відносно нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв.м., житловою 108,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14)

Заяву про забезпечення позову подано до суду з дотриманням порядку, встановленого ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

В порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у встановлений законом строк.

З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання вжиття заходів забезпечення заяви сторони не викликались.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускаються як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22.12.2006 р. (п. 4), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, ч. 1 ст. 151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту заяви про забезпечення позову, серед яких: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник: пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9 встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З огляду на вищевикладене, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки матеріали заяви не містять достатньо обґрунтованих для забезпечення позову доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заявленого виду забезпечення позову, зокрема, доказів, що можуть свідчити про вчинення відповідачами дій, спрямованих на відчуження майна після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, щодо реалізації майна чи доказів вчинення підготовчих дії до його реалізації. Посилання позивача, що відповідачі можуть здійснить реалізацію вказаного житлового будинку, що в свою чергу ускладнить виконання рішення та призведе до нових спорів з добросовісними покупцями, будь-якими доказами не підтверджується та є лише припущенням заявника, оскільки позивачем не зазначено обставин які б передували реалізації спірного майна.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поштаренко