Справа № 185/4552/25
Провадження № 2/185/4620/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 вересня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участі секретаря Преображенської К.О., представника вдповідача Глєбова Г.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.08.2021 року Відповідач уклав договір про споживчий кредит №3219567 з ТОВ «Мілоан». Позивач набув права вимоги за вищевказаним договором на заборгованість в розмірі 31 202,5 грн, з яких 3500 грн тіло кредиту, 27 037,5 грн заборгованість за відсотками, 665 грн заборгованість за комісією. Позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається нарахування загального розміру заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника, а саме: відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» вбачається нарахування відсотків відповідно до п. 1.5.2 та нарахування відсотків відповідно до п.1.6 у розмірі 5,00% ( з урахуванням п. 2.3.1.2 договору на підставі проведеної та погодженої сторонами пролонгації).

Представник відповідача надав заперечення на позов визнавши частину позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованостів розмірі 4 812,5 грн, яка складається з тіла кредиту 3500 грн та відсотків за користування кредитом - 1312,5 грн. В задоволені іншої частини просив відмовити, судові витрати розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам.

В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що комісія з надання кредитує несправедливою умовою договору та суперечить законодавству про захист прав споживачів, а тому не підлягає стягненню. Крім того, проценти за користування кредитом визнає в межах строку кредитуваннятобто за 15 днів в розмірі 1312 грн 50 коп., зазначаючи, що умови договору про автоматичну пролонгацію строків кредитування є двозначними та вводять в оману споживача, ставлять його у гірше становище у порівнянні з кредитором. Враховуючи, що умовами договору передбачено збільшення розміру відсотків тільки у випадку невиконання Відповідачем зобов?язання протягом строку кредитування, тобто протягом 15 днів вважає правову природу таких збільшених відсотків видом відповідальності, тобто пенею. Зазначає, що такі відсотки повинні розраховуватися відповідно до ст. 625 ЦК України та не є тотожним поняттям з «відсотками за користування кредитом» які нараховуються відповідно до ст. 1048 ЦК України.При цьому, після спливу строку кредитування у Кредитодавця припиняється право нараховувати відсотки за користування кредитом і з`являється право нараховувати відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України внаслідок невиконання зобов`язання.

В судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково, посилаючись на письмові заперечення проти позову.

Представник позивача просив суд розглядати справу без його участі.

Дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданнівстановленонаступне.

25.08.2021 року Відповідач уклав договір про споживчий кредит №3219567, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 3500 грн, строком на 15 днів, з 25.08.2025 рокувідповідно до пункту 1.3 кредитного договору (строк кредитування).

Відповідно до п. 1.4 Договору термін повернення кредиту та сплати комісії та процентів за користування 09.09.2021 року.

Відповідно до пункту 1.5.2 Договору розмір процентів за користування кредитом 1312.5 грн ( по 2,5% в день).

Відповідно до п. 2.2.2 Договору нарахування процентів здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування.

Зазначені умови містяться у вступній частині кредитного договору, а саме в розділі «Предмет договору».

Таким чином Кредитор чітко встановив умовами договору як строк кредитування, так і кінцеву дату повернення кредиту та мав право нараховувати відсотки за користування тільки протягом строку кредитування, тобто протягом 15 днів.

Позивач не надав доказів, що умови договори були змінені або був укладений додатковий договір із новим строком кредитування. Отже по завершенню 15 днів з дня надання кредиту кредитор мав право звернутися до суду у зв?язку з невиконанням зобов?язання та нараховувати відсотки по ст. 625 ЦК України у зв?язку з невиконанням зобов?язання.

Кредитор одночасно включив умови договору, які містять чіткий строк кредитування та кінцеву дату виконання зобов?язання, однак в подальшому містять не чіткі умови про автопролонгацію. Ці нечіткі умови суперечать предмету договору та початковим умовам договору, а тому є двозначними та такими, що не відповідають законодавству про захист прав споживачів.

Крім того, за правовою природою такі умови приховують по суті правову природу пені (збільшені відсотки з 2,5% до 5% внаслідок несвоєчасного виконання зобов?язань) та недають можливість встановити кінцеві строки виконання зобов?язань.

Частиною восьмою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ч.7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Умови про автопролонгацію суперечать початковим умовам договору, порушують права споживача та ставлять його у гірше становище у порівнянні з кредитором, а тому є двозначними та нікчемними.

Враховуючи, що умовами договору передбачено збільшення розміру відсотків тільки у випадку невиконання Відповідачем зобов?язання можна визначити правову природу таких збільшених відсотків як пеня. Тобто відповідальність за невиконання зобов?язання в строки. Такі відсотки повинні розраховуватися відповідно до ст. 625 ЦК Укра?ни та не є тотожним поняттям з «відсотками за користування кредитом» які нараховуються відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

У постанові від 04.02.2020 р. у справі №912/1120/16 Велика Палата ВС також зазначила, що регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Зазначені правові висновки були враховані у постановах ВС від 17.02.2021 р. у справі №383/869/14, від 10.02.2021 р. у справі №331/3410/16-ц, від 30.06.2020 р. у справі №717/1223/17-ц та інших.

Умови про комісію за надання кредиту є несправедливими умовами кредитного договору та такими, що призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що є підставою для визнання їх недійсними згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України та частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». А тому і позовні вимоги в частині стягнення комісії за надання кредиту не підлягають задоволенню.

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/16902/16-ц (провадження № 61-9391зпв18) зазначено, що пункт кредитного договору, за яким позичальник у день надання йому кредиту за договором сплачує кредитору плату за ініціювання кредиту, є платою споживача кредиту за дії банку щодо встановлення правовідносин, а саме укладення договору, а тому банк не дотримався вимог пункту 3.6 Правил № 168, згідно з яким банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або що їх вчиняє банк або споживач із метою встановлення, зміни або припинення правовідносин.

14 липня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 569/10527/15-ц (провадження № 61-15134св20) вказав, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за ініціювання (видачу) кредиту є нікчемним, оскільки встановлення такої плати було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" і пунктом 3.6 Правил № 168.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Пропорційна частина задоволених вимог від заявлених складає 15,4 %. Отже судовий збір підлягає стягненню в розмірі 466,31 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 1386 грн.

Керуючись ст. 263-265,268,273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3219567 від 25.08.2021 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором №3219567 від 25.08.2021 року в розмірі 4 812,5 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 3500 грн та відсотків за користування кредитом в розмірі 1312,5 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Коллект центр»» судові витрати пропорційно задоволеним вимогам: судовий збір в розмірі 466,31 грн., витрати на правову допомогу 1386 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: В. О. Головін