Справа № 209/6945/25
Провадження № 2-з/209/34/25
У Х В А Л А

про забезпечення позову

19 вересня 2025 року м.Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду міста Кам`янського Ковальова-Писарева А.Б., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №209/6945/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2025 року до суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Просив суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 758070,13 грн. та понесені судові витрати.

17 вересня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить суд вжити заходи для забезпечення позову, а саме: накласти арешт на 1/3 частину квартири, котра належить громадянці ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №04 (майно перебуває у спільній власності); накласти арешт на 1/12 частину квартири, котра належить громадянці ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №040 (майно перебуває у спільній власності); накласти арешт на транспортний засіб CHEVROLET NIBIRA н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 .

В обґрунтування вимог заяви позивач зазначив, що предметом спору по даній справі є відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою в сумі 758070 грн 13 коп. Зазначена сума збитків була завдана 27 листопада 2024 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля TOYOTA RAV4 н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та автомобілем CHEVROLET NIBIRA н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 . Враховуючи, що внаслідок вказаної ДТП водій ОСОБА_4 зазнав смертельних тілесних ушкоджень та помер, а за свідоцтвом про право на спадщину, серія та номер №2-1324, виданим 28 травня 2025 року Другою Кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, в право на спадщину вступила його сестра ОСОБА_2 - то, відповідно до ст.1230 ЦК України, вона зобов`язана відшкодувати матеріальні збитки завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Крім того зазначив, що до складу спадщини увійшли 1/3 спільної частки квартири АДРЕСА_3 спільної частки квартири АДРЕСА_2 та транспортний засіб CHEVROLET NIBIRA н.з. НОМЕР_1 , в стані після ДТП.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17 вересня 2025 року, заяву про забезпечення позову передано на розгляд головуючому судді - Ковальовій-Писаревій А.Б.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Ч.6 та ч.7 ст.153 ЦПК України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Ч.1 ст.150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки вона є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі №910/1200/20).

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів заявника та інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; у імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно наданих суду позивачем відомостей з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину №2-1325 виданого 28 травня 2025 року Другою кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області та є власником 1/12 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину №2-1324 виданого 28 травня 2025 року Другою кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області.

Одночасно, ОСОБА_1 просить накласти арешт на транспортний засіб CHEVROLET NIBIRA н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 . Натомість, позивач не надає суду документів, які підтверджували б те, що саме ОСОБА_2 належить зазначений транспортний засіб або відомості щодо власника транспортного засобу CHEVROLET NIBIRA н.з. НОМЕР_1 . З огляду на викладене, в задоволенні цієї частини заяви про забезпечення позову належить відмовити.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно приписів ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі Fogarty v. The United Kingdom (заява 37112/97, рішення від 21 листопада 2001 року) (параграфи 33, 34,35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При цьому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відтак, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, задля забезпечення позивачеві реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. А саме, необхідно накласти арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 , належність яких громадянці ОСОБА_2 підтверджена. В задоволенні іншої частини заяви слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.149-153, 158 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №209/6945/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №04, яка належить громадянці ОСОБА_2 (майно перебуває у спільній власності).

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №040 яка належить громадянці ОСОБА_2 , (майно перебуває у спільній власності).

В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя А.Б. Ковальова-Писарева