Провадження №: 2-о/755/603/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"26" вересня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Чернівецький відділ поліції ГУНМ в Чернівецькій області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи безвісно відсутньою, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва 26.08.2025 надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Чернівецький відділ поліції ГУНМ в Чернівецькій області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи безвісно відсутньою, яка 04.09.2025 була передана у провадження судді Катющенко В.П. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

19.09.2025 головуючим суддею отримано відомості щодо зареєстрованого місця проживання заявника.

Вивчивши зміст поданих документів доходжу наступного.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 12) розкриття професійної таємниці на ринках капіталу та організованих товарних ринках.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

За вимог ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Із поданої заяви убачається, що заявник просить суд: визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Пермська область, Муллінський район - безвісно відсутнім. Останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 . Початком безвісної відсутності вважати 01 січня 1993 року.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Указане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах: від 07.05.2018 в справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18), від 22.11.2018 в справі № 225/882/17 (провадження № 61-34068св18), від 05.02.2020 в справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19), від 06.05.2020 в справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18), від 05.06.2024 в справі № 183/7128/23 (провадження № 61-961 св 24). Судова практика є сталою.

В той же час, за матеріалами поданої заяви убачається, що особа, яку просить суд визнати безвісно відсутньою заявник - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є уродженцем Пермської області, Муллінського району та його останнє відоме місце проживання є: АДРЕСА_1 . Крім того, згідно відповіді ГУНП в Чернівецькій області, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не документувався паспортом громадянина України. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги доводи викладені заявником у заяві, слід дійти висновку, що особа, яку просить суд визнати безвісно відсутньою заявник - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не є громадянином України.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Статтею 16 цього ж Закону визначено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю.

Особистим законом особи без громадянства вважається право держави, у якій ця особа має місце проживання, а за його відсутності - місце перебування.

Особистим законом біженця вважається право держави, у якій він має місце перебування.

При визначенні особистого закону відповідно до частин другої і третьої цієї статті вважається, що якщо недієздатна особа змінила місце свого проживання без згоди свого законного представника, то така зміна не спричиняє зміну особистого закону такої особи.

З огляду на викладене, враховуючи, що особа, яку просить суд визнати безвісно відсутньою заявник - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є громадянином України, заявник відомостей про наявність у нього громадянства іншої країни не надає, особистим законом цієї особи є право держави, у якій ця особа має місце проживання або місце перебування, що в даному випадку є правом російської федерації.

За вимог ст. 20 ЗУ «Про міжнародне приватне право» підстави та правові наслідки визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою регулюються останнім з відомих особистих законів цієї особи.

У міжнародному приватному праві розрізняють декілька підходів для визначення особистого закону фізичної особи: закон громадянства - означає застосування права тієї держави, громадянином якої є дана особа; закон місця проживання - означає застосування права тієї держави, де відповідна особа постійно чи переважно проживає. Якщо іноземець чи особа без громадянства постійно чи переважно проживали на території України та зникли безвісти, то визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими на території України, буде регулюватися українським національним законодавством.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, враховуючи, що особа, яку просить суд визнати безвісно відсутньою заявник - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є громадянином України, не мав місця проживання на території України, його особистим законом є право держави, у якій він має місце проживання або місце перебування, що в даному випадку є правом російської федерації, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , оскільки подана нею заява не підлягає розгляду в судах України.

Керуючись ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 260, 293, 305, 306, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Чернівецький відділ поліції ГУНМ в Чернівецькій області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи безвісно відсутньою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: