Справа № 147/510/25
Провадження № 22-ц/801/2050/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Натальчук О. А.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 рокуСправа № 147/510/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №147/510/25 запозовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 30 липня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення,яку постановила суддя Натальчук О.А.у Тростянецькому районномусуді Вінницької області, повний текст складено 30 липня 2025 року,

в с т а н о в и в :

В березні 2025 року ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 21 травня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № від 20 лютого 2024 року в загальному розмірі 50489,02 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

16 липня 2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення у справі №147/510/25. Клопотання обґрунтоване тим, що він пропустив строк з поважних причин, а саме перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні, що підтверджується медичною довідкою. Після виписки з лікарні тривалий час перебував на домашньому лікуванні, оскільки для збереження здоров`я та уникнення ускладнень, пов`язаних із серцево-судинною системою та гіпертонічною хворобою, йому було рекомендовано зменшити фізичне та емоційне навантаження. Лікування включало прийом призначених лікарем медикаментів. Через стан здоров`я та необхідність дотримання лікувальних рекомендацій не мав можливості своєчасно подати заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 30 липня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, порушено конституційні права на захист. Відмова у поновленні строку суперечить ст. 55 Конституції України, якою кожному гарантується право на судовий захист, та ст. 15 ЦПК України, що встановлює право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод. Зазначив, що право на ефективний судовий захист було фактично обмежено, оскільки суд першої інстанції не врахував підтверджені медичними документами об`єктивні причини пропуску строку. Таким чином просив скасувати ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 30 липня 2025 року, та поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Справу передати до суду першої інстанції для розгляду заяви по суті.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 21 травня 2025 року позовні вимоги ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Рекомендованим листом з повідомленням заочне рішення суду було надіслано на адресу місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №105 було вручено особисто 28 травня 2025 року (а.с.92).

Крім того, відповідно до довідки про доставку електронного документу, документ в електронному вигляді «Рішення» від 21 травня 2025 року по справі №147/510/25, було надіслано одержувачу ОСОБА_1 в його електронний кабінет та доставлено до електронного кабінету 23 травня 2025 року о 09:14:35 (а.с.91).

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2, 3 статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди пріоритетність мають надавати дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національні суди мають забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Отже, встановлений статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), зробила такі висновки щодо застосування статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, що копію заочного рішення відповідач отримав 28 травня 2025 року, а заяву про перегляд заочного рішення подано відповідачем через систему «Електронний суд» лише 16 липня 2025 року, тобто з пропуском строку передбаченого частини 3 статті 284 ЦПК України.

Крім того, доказів того, що ОСОБА_1 не мав можливості через свій стан здоров`я у визначені процесуальним законом строки звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення, відповідачем не надано.

Колегія суддів звертає увагу, що Тростянецький районний суд Вінницької області, у відповідності до ч. 4 ст. 265 ЦПК України, в резолютивній частині заочного рішення від 21 травня 2025 року зазначив порядок оскарження заочного рішення відповідачем до суду, що його ухвалив.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv.UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 30 липня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 вересня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.