Справа № 727/4216/25
Провадження № 2/727/1270/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

19 вересня 2025 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючої судді М.Є. Бойко ,

за участю:

секретаря судових засідань В.В. Васківчук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Чернівці, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього на свою користь 3 відсотки річних та інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за кредитним договором № 64 від 16.10.2007 року в загальному їх розмірі 65 686,72 грн., а також судові витрати.

Такі свої вимоги позивач обґрунтовує наступними обставинами.

16.10.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (кредитор), правонаступником якого є АТ "Сенс Банк", та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір кредиту № 64, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 78 000 доларів США, а позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього, Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит, однак останній належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором.

Відповідно до рішення Третейського суду від 14.01.2016 року ( справа № 1249/15) на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто з Відповідача заборгованість за кредитним договором № 64 від 16.10.2007 року в розмірі 270 954,00 грн.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.07.2018 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 06.11.2018 року (справа № 727/8070/17) на користь АТ «Укрсоцбанк» стягнуто з Відповідача заборгованість за кредитним договором № 64 від 16.10.2007 року в розмірі 42 530,53 грн.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.05.2021 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 30.12.2021 року (справа № 727/1451/21) на користь АТ «Укрсоцбанк» стягнуто з Відповідача заборгованість за кредитним договором № 64 від 16.10.2007 року в розмірі 91 872,60 грн.

Станом на дату подання позову рішення суду позичальником не виконані, заборгованість не погашена.

У результаті невиконання рішень суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 року становить 65 686,72 грн. та складається з відповідних сум заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість у загальному розмірі 13027,36 грн., та сум заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість у загальному розмірі 52 659,35грн.

На підставі викладеного позивач просить задовольнити позов повністю.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 травня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У відзиві на позов представник відповідача адвокат Карпюк Ю.М. просить суд у задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк» повністю відмовити з огляду на наступне.

Валютою за договором відновлювальної кредитної лінії від 16 жовтня 2007 року №64 є долар США, а тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Також зазначає, що нарахування 3 відсотків річних та інфляційних витрат на суми заборгованості, що визначені рішеннями у справах 727/8070/17 та 727/1451/21 суперечать суті компенсаційного механізму та не підлягають задоволенню, оскільки на суму нарахованих процентів та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, не можуть бути повторно нараховані проценти чи інфляція; таке нарахування за цією статтею можливе лише на основну суму боргу, але не на вже нараховані суми за цією ж статтею.

Позивач у своїй відповіді на відзив на позов посилається на те, що відповідно до умов Кредитного договору №64 від 16.10.2007 року було внесено ряд змін: договором № 4 від 16.10.2007 року та Договором № 5 від 22.04.2014 року, в тому числі і щодо валюти зобов`язання, із визначенням його в національній валюті України - гривні, в зв`язку із чим доводи представника відповідача про неможливість нараховувати у даній справі інфляційні втрати є необґрунтованими. Щодо неможливості нарахування процентів та інфляції на вже нараховані їх суми представник позивача зауважив, що чинне законодавство не передбачає винятків із грошових зобов`язань, на яке б не можна було нараховувати інфляційні та 3% річних, а, навпаки, диспозиція ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає таке право нараховувати інфляційні та 3% річних на будь-яке грошове зобов`язання, в тому числі і на інфляційні та 3% річних за попередні періоди, та навіть на судовий збір, про стягнення яких вже є рішення суду.

На вищезазначену відповідь на відзив на позов представник відповідача подала заперечення, в яких знову звертає увагу суду на те, що, якщо рішення про стягнення боргу вже є, то нарахування 3% річних має тривати за весь час прострочення, але не передбачає "подвійного" стягнення цих процентів. Рішеннями у даних правовідносинах з відповідача вже було стягнуто заборгованість за 3 відсотками річних та інфляційні втрати, нараховані на зобов`язання за кредитним договором та визначені у рішенні Третейського суду від 14.01.2016 року, отже повторне "дублююче" нарахування таких процентів без нового прострочення не допускається, оскільки не передбачено законодавством і практикою Верховного суду.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача 19.09.2025 року письмово просив розглянути справу в його відсутність та одночасно зазначив, що в постанові № 686/21962/15 від 16.08.2018 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених в постанові ВСУ від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 , на яку у відповіді на відзив посилається представник відповідача, вказавши, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Відповідач та його представник адвокат Карпюк Ю.М. в судове засідання також не з`явилися, у своїй письмовій заяві від 19.09.2025 року адвокат просила суд розглянути справу за їх відсутності та відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених нею у відзиві на позов та в запереченнях на відповідь на позов.

За таких обставин, згідно положень ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи проведено у відсутність її учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного .

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку та ОСОБА_1 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №64, згідно якого позичальник отримав від позивача грошові кошти в сумі 78000,00 доларів США.

16 січня 2012 року сторонами за вищевказаним договором було укладено договір №4 про зміну умов договору не відновлювальної кредитної лінії №64 від 16.10.2007 року, згідно якого сторони дійшли згоди зміни валюти кредиту за договором та перевели суму кредиту у розмірі 72 836,56 дол. США в гривню за курсом 8,07 грн. за долар США, яка станом на дату укладення договору від 16.01.2012 року про внесення змін становить 587 791,04 гривень.

Погашення заборгованості за кредитом здійснюватиметься згідно з графіком, зазначеним у додатку 1 до цього договору та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту - до 25.12.2014 року.

22.04.2014 року, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 5 про зміну умов договору невідновлювальної кредитної лінії №64 від 16.10.2007 року. Відповідно до умов цього договору на дату його укладення заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 343 620 грн. 19 коп.

За умовами п.1.1.2 вищевказаного Договору повернення кредиту буде здійснюватись щомісячно рівними частинами до 20 числа, відповідно до графіку, що міститься у додатку 1 до цього договору та з кінцевим терміном повернення не пізніше 25.12.2016 року.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових засобів стягнуто з останнього на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по кредиту у сумі 270 954 грн. 05 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.07.2018 року, постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 06.11.2018 року, з ОСОБА_1 стягнуто на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 42 530 грн. 53 коп. інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням рішення третейського суду від 14 січня 2016 року та судові витрати.

Рішенням №5/2019 АТ "Укрсоцбанк" від 15 жовтня 2019 року було припинено Акціонерне Товариство "Укрсоцбанк" шляхом приєднання до Акціонерного Товариства "Альфа-Банк", де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк" є Акціонерне Товариство "Альфа-Банк" з 15 жовтня 2019 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.10.2020 року задоволено заявуАкціонерного товариства «Альфа банк`про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено стягувача - ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа Банк» у зв`язку з переходом до Акціонерного товариства «Альфа банк» прав кредитора у виконавчому листі №727/8070/17 з виконання рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.07.2018 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.05.2021 року та постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.12.2021 року (справа № 727/1451/21) на користь Акціонерного товариства «Альфа банк»стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 64 від 16.10.2007 року в розмірі 91 872,60 грн., а саме: за невиконання грошового зобов`язання, визначеного постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 листопада 2018 року 8669 грн. 20 коп., за невиконання грошового зобов`язання, визначеного постановою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2016 року, 60 719 грн. 84 коп., за невиконання грошового зобов`язання,визначеного рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14січня 2016року, 16%річних, нарахованих на тіло кредиту, в сумі 22483 грн. 56 коп.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

Відповідно до Розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 64 від 16.10.2007 року (розрахунку заборгованості 3 % річних та інфляційних витрат відповідно до ст.625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення Третейського суду від 14.01.2016 року), за період з 15.01.2021 року по 23.02.2022 року, виходячи із суми заборгованості в 256 954,05 грн. ( з урахуванням сплачених відповідачем 17.07.2015 року 14 000 грн.), сума розрахованих 3% річних становить 8 553,40 грн., сума розрахованих інфляційних втрат - 34 574,64 грн.

Відповідно до Розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 64 від 16.10.2007 року (Розрахунку заборгованості 3 % річних та інфляційних витрат відповідно до ст.625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.07.2018 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 06.11.2018 року (справа № 727/8070/17)) за період з 15.01.2021 року по 23.02.2022 року, виходячи із суми заборгованості 42 530,53 грн., сума заборгованості за ставкою 3 % річних становить 1 415,74 грн., сума розрахованих інфляційних втрат становить 5 722,73 грн.

Відповідно до Розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 64 від 16.10.2007 року (Розрахунку заборгованості 3 % річних та інфляційних витрат відповідно до ст.625 ЦК на суму заборгованості згідно Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.05.2021 року та постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.12.2021 року (справа № 727/1451/21)) за період з 15.01.2021 року по 23.02.2022 року, виходячи із суми заборгованості 91 872,60 грн., сума заборгованості за ставкою 3 % річних становить 3058,22 грн., сума розрахованих інфляційних втрат становить 12 361,98 грн. грн.

За вказаними Розрахунками на погашення заборгованості відповідачем не внесено жодної суми грошових коштів.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідноі з ч.ч.1, 5 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17 зробив аналогічний висновок щодо подібних правовідносин. Також і Верховний Суд України у своїй постанові від 26.04.2017 року у справі №918/329/16 зробив аналогічний висновок.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про те, що відповідачем, в добровільному порядку була сплачена заборгованість за договорами кредиту.

Виходячи з зазначеного вище,доводи адвоката відповідача про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та процентів , які виникли із судових рішень про їх стягнення , не є сумою боргу, на які можуть нараховуватися 3 % річних та інфляційних втрат є помилковими, оскільки договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішень суду, невиконання яких зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22 (провадження № 61-11958св23) за позовом ТОВ «Вест Транс» про стягнення 3 % річних і інфляційних втрат.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у зв`язку із тим, що валютою за договором відновлювальної кредитної лінії від 16 жовтня 2007 року №64 є долар США суд відхиляє, оскільки судовими рішеннями з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість саме в національній валюті України гривні.

Розмір трьох процентів річних, нарахованих за період з 15.01.2021 року по 23.02.2022 року в загальному розмірі 13 027 грн 36 коп., що підлягають стягненню з ОСОБА_1 позивачем визначено правильно.

Проте, суд не може погодитися з розрахунком позивача інфляційних втрат, оскільки за положеннями ч.2 ст.625 ЦК України при їх обрахунку за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Натомість, за розрахунком позивача при обрахунку інфляційних втрат прострочені суми: 256 954,05 грн., 42530,53 грн. та 91 872,60 грн. були взяті за основу лише в перший місяць затримки, а в подальшому прострочена сума збільшувалась щомісячно на суму нарахованих щомісячно інфляційних втрат, що є неправильним.

Відтак, сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за період з 15.01.2021 року по 23.02.2022 року, виходячи із вищезазначених сум заборгованості, становить відповідно 33 991,58 грн., 5626,22 грн., 12 153,52 грн., а всього 51 771,32 грн.

Отже, вимоги позову про стягнення заборгованості за інфляційними втратами підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, наявні із заявлених позивачем до стягнення з ОСОБА_1 65 686,72 грн. підлягають стягненню 64 798,68 грн. (13 027, 36 + 51 771,32 ), з яких: 13 027 грн 36 коп. - сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість; 51 771,32 грн. - сума заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість.

Підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

Позовні вимоги задоволено на 98,65 % (64798,68 грн х 100% : 65 686,72 грн).

Відтак, стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позову у розмірі 2389,70 грн (2422 40 грн х 98,65% : 100%).

На підставі наведеного та, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково .

Стягнути зОСОБА_1 заборгованість станом на 23.02.2022 року в розмірі 64 798,68 грн., розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду, яка складається з: 13 027 грн 36 коп. - суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість; 51 771,32 грн. - суми заборгованості за інфляційними втрат на кредитну заборгованість, та судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 2 389,70 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.09.2025 року.

Суддя М.Є. Бойко