Справа № 712/9844/25
Провадження № 2/712/3926/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Пономаря В.О.

за участі секретаря судового засідання Васильєвої Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» про стягнення переплати за постачання природного газу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Дем`яненка О.А. через систему «Електронний суд» звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ТОВ «Черкасигаз Збут», в якому просить стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 12 277 грн 06 коп., судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а, отже, є споживачем житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з постачання природного газу за вищевказаною адресою, постачальником якого до 01.05.2025 було ТОВ «Черкасигаз Збут».

На підставі наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 № 198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» з 01.05.2022 побутовим споживачам, яких на дату прийняття цього наказу внесено до Реєстру споживачів постачальника останньої надії на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, постачання природного газу здійснюється ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Про зміну постачальника природного газу з 01.05.2025 позивача не було повідомлено ні ТОВ «Черкасигаз Збут» ні ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Також зазначає, що деякий час після зміни постачальника природного газу отримувала рахунки від ТОВ «Черкасигаз Збут», у зв`язку з чим вона продовжувала оплачувати послуги з постачання природного газу на рахунок відповідача.

В січні 2024 позивачу надійшов рахунок вже від нового постачальника - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», в якому була вказана заборгованість, сплачена позивачем на рахунок відповідача. З метою повернення таких коштів позивач зверталась до ТОВ «Черкасигаз Збут» з проханням про повернення коштів, відповіді на яке не отримала.

А тому, просить стягнути із ТОВ «Черкасигаз Збут» на її користь безпідставно набуті останнім грошові кошти у вигляді переплати за постачання природного газу у сумі 12 227 грн 06 коп., а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Від представника відповідача ТОВ «Черкасигаз Збут» Науменка В.В., який представляє інтереси відповідача в порядку самопредставництва, надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що відповідач у відповідності до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП, Регулятор) № 1684 від 04.06.2015 року (з урахуванням постанови НКРЕКП № 838 від 29.06.2017 року) має право здійснювати діяльність з постачання природного газу на території України.

Постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 (о/р НОМЕР_1 ) здійснювалося Товариством до 01.05.2022 відповідно до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015, укладеного з ОСОБА_2 з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, що приєдналася до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам шляхом фактичного споживання природного газу та сплати рахунка-фактури за спожитий природний газ. На виконання умов Типового договору, в порядку, визначеному Правилами постачання, відповідач до 01.05.2022 здійснював постачання природного газу вищевказаною адресою.

На підставі наказу Міністерства енергетики України № 198 від 08.06.2022р. «Про постачання природного газу побутовим споживачам» з 01.05.2022 побутовим споживачам, яких на дату прийняття цього наказу внесено до Реєстру споживачів постачальника останньої надії на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, постачання природного газу здійснюється ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Вищевказаний наказ набрав законної сили 24.06.2022, а тому дії відповідача з надсиланням рахунків за спожитий природний газ на дату їх направлення побутовим споживачам є такими, що відповідали положенням Правил постачання та Типового договору.

Також зазначає, що з доданих до позовної заяви додатків вбачається, що позивачем надано докази сплати коштів по о/р НОМЕР_1 в сумі, що не відповідає заявленому розміру прохальної частини позову.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Дем`яненко О.А. в судове засідання не з`явились, від останнього 22.09.2025 до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Черкасигаз Збут» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 23.04.2022 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається із довідки № 7104- від 23.04.2025, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради, а, отже, позивач є споживачем житлово-комунальних послуг з постачання природного газу за вищевказаною адресою.

Постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 (о/р НОМЕР_1 ) здійснювалося ТОВ «Черкасигаз Збут» до 01.05.2022 відповідно до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015.

На підставі наказу Міністерства енергетики України № 198 від 08.06.2022 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» (із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства енергетики України № 216 від 28.06.2022) з 01.05.2022 побутовим споживачам, яких на дату прийняття цього наказу внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, постачання природного газу здійснюється ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Позивачем ОСОБА_1 03.04.2023 було сплачено на розрахунковий рахунок відповідача ТОВ «Черкасигаз Збут» плату за спожитий природній газ у сумі 3 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 03.04.2023.

Представником позивача адвокатом Дем`яненко О.А. 19.11.2024 було скеровано адвокатський запит відповідачу. З відповіді на цей адвокатський запит № 454/5 від 21.11.2024, наданої директором ТОВ «Черкасигаз Збут» Науменком В.В. вбачається, що ОСОБА_1 18.01.2024 як платник зверталась до Товариства із письмовою заявою про повернення помилково сплачених коштів на її банківський рахунок, однак Товариство позбавлене можливості задовольнити таку заяву з незалежних від нього причин.

Оскільки до теперішнього часу відповідач в добровільному порядку не повернув позивачу отримані від нього кошти, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, між сторонами існує спір щодо повернення грошових коштів, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Надаючи оцінку наданим суду доказам та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦК цивільні правовідносини регулюються, зокрема, на засадах справедливості, добросовісності, розумності, неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК).

Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна виснувати, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права.

Результат аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що на підставі наказу Міністерства енергетики України № 198 від 08.06.2022 (із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства енергетики України № 216 від 28.06.2022) з 01.05.2022 побутовим споживачам, яких на дату прийняття цього наказу внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, постачання природного газу здійснюється ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Згідно зі змістом ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 76-79 ЦПК України).

Позивачем ОСОБА_1 03.04.2023 було сплачено на розрахунковий рахунок відповідача ТОВ «Черкасигаз Збут» плату за спожитий природній газ у сумі 3 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 03.04.2023.

Окрім цього, відповідно до відповіді ТОВ "Черкасигаз збут" від 21.11.2024 № 454/5 згідно з наданими ОСОБА_1 копій платіжних інструкцій та інформації по особовому рахунку споживача сума помилково сплачених коштів станом на дату надання відповіді становить 12 277,06 грн. Товариство не відмовляє у поверненні коштів та докладає максимальних зусиль для якнайшвидчого вирішення цієї прокублеми.

Суд звертає увагу, що у відзиві на позов відповідач фактично не заперечив факт надходження коштів від позивача на свій рахунок після припинення дії договору постачання природного газу, а також не навів аргументованих заперечень щодо суми заборгованості, визначеної позивачем.

Таким чином, відповідач не спростував належними і допустимими доказами доводи позивача про наявність переплати та лише послався на загальні норми, що регулюють його діяльність як ліцензованого постачальника газу. Однак такі обставини не можуть бути підставою для збереження відповідачем коштів, отриманих після фактичного припинення ним постачання природного газу позивачу.

Отже, з вищенаведеного можна виснувати, що відповідач набув за рахунок позивача суму коштів в розмірі 12 277,06 грн без належної правової підстави, а тому зобов`язаний повернути таку суму грошових коштів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 968 грн 96 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача підлягає стягненню 968 грн 96 коп. сплаченого судового збору.

Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 4 000 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правничої допомоги № 56/24 від 19.11.2024, укладений між адвокатом Дем`яненко О.А. та позивачем, акти прийому-передачі наданої правничої допомоги від 19.03.2025 та квитанцію б/н від 19.03.2025 на суму 4 000 грн.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

Наведені докази понесення витрат на професійну правничу допомогу (договір № 56/24 від 19.11.2024, акти приймання-передачі від 19.03.2025, квитанція на 4 000 грн) є належними та допустимими. Відповідач заперечень щодо розміру, необхідності чи співмірності цих витрат не подав, доказів їх завищення чи неналежності не надав.

З урахуванням критеріїв, визначених ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд бере до уваги:

зв`язок заявлених витрат із розглядом конкретної справи (складання та подання позову, підготовка і направлення адвокатських запитів, аналіз відповіді постачальника, підготовка позиції щодо безпідставного набуття майна);

значення справи для позивача (відшкодування переплати за житлово-комунальну послугу, що прямо впливає на майнові права побутового споживача, який є внутрішньо переміщеною особою);

ціну позову (12 277,06 грн) та складність спору (потреба у правовій оцінці підстав набуття коштів після зміни постачальника, застосування ст. 1212 ЦК України і спеціальних актів у сфері постачання газу);

відсутність даних про зловживання процесуальними правами з боку позивача чи його представника;

фіксований характер гонорару і його помірність для відповідної категорії спорів.

Верховний Суд у своїй практиці наголошує, що при визначенні суми відшкодування суд виходить із критеріїв реальності (дійсність і необхідність) та розумності витрат, і може зменшити їх лише за наявності доведених заперечень або встановлення очевидної неспівмірності (п. 21 додаткової постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; висновки ВС від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21, від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц). У цій справі таких підстав суд не встановив.

Оцінивши обсяг наданих послуг та їх значення для ефективного захисту прав позивача, суд доходить висновку, що заявлена до стягнення сума 4 000 грн є реально понесеною, необхідною і розумною, співмірною предмету спору та складності справи, а тому підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі на користь позивача.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» про стягнення переплати за постачання природного газу задовольнити повністю.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» (, місцезнаходження за адресою: вул. Максима Залізняка, 142, м. Черкаси) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) кошти в сумі 12 277 грн 06 коп., судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 968 грн 96 коп., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено у загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 24.09.2025.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут», , місцезнаходження за адресою: вул. Максима Залізняка, 142, м. Черкаси.

Суддя В.О. Пономар