СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/109/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Кравченко Ю.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби в Олександрівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сахарова Сергія Вікторовича в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1,

УСТАНОВИВ:

09 вересня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби в Олександрівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сахарова Сергія Вікторовича в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Дослідивши заяву, суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також виконавчі написи нотаріусів (пункти 1 і 3 зазначеної частини).

Відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII).

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Відповідно до положень статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Згідно зі ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Отже, за правилами адміністративного судочинства слід оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 346/79/17.

Скарга ОСОБА_1 подана на постанову державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби в Олександрівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сахарова Сергія Вікторовича в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо прийняття до виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення від 17 травня 2021 року, ухваленої Святошинським районним судом м. Києва у справі № 759/6193/21.

Отже, виконавчий документ, примусове виконання якого здійснює державний виконавець, виданий не в цивільній справі, а у справі про адміністративне правопорушення. Тому ОСОБА_1 слід звернутися з позовною заявою в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (частина п`ята статті 186 ЦПК України).

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення.

Отже, відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 2-591/11 від 08.06.2022.

З огляду на те, що процесуальний закон не визначає наслідків подання скарги на рішення приватного виконавця, що ухвалене в процесі виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, в порядку цивільного судочинства, слід за аналогією закону застосувати п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та відмовити у прийнятті скарги до розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 186, 258, 260, 353-355, 447, 447-1, 448 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті до розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби в Олександрівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сахарова Сергія Вікторовича в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що справа про оскарження дій державного виконавця в рамках виконавчого провадження з примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Ю.В. Кравченко