П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Миколаїв

справа №477/2330/18

провадження №22-ц/812/1687/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О. М.,

за участі прокурора Кость А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Вітовського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Козаченка Р. В. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за скаргою Миколаївської окружної прокуратури на дії та бездіяльність органу примусового виконання,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2025 року Миколаївська окружна прокуратура звернулася до суду зі скаргою на дії та бездіяльність заступника начальника Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Корабельний ВДВС м.Миколаєва) Шкляренко С. В.

У скарзі вказано, що на виконанні Корабельного ВДВС м.Миколаєва перебував виконавчий лист про виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 19.01.2021 щодо зобов`язання ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області (згодом в особі Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області) земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в межах території Коларівської сільської ради, кадастровий номер :13:000:0095 у стані, який існував до порушення прав, тобто на момент передачі її у власність ОСОБА_1

21 лютого 2025 року заступником начальника Корабельного ВДВС м.Миколаєва Шкляренко С. В. у виконавчому провадженні №64722948 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

В обґрунтування такого рішення державним виконавцем було вказано, що земельна ділянка площею 2,0 га з кадастровим номером :13:000:0095 повернута у власність держави в особі Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, оскільки 04 жовтня 2023 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на неї за останньою.

Прокуратура вважала, що рішення, дії та бездіяльність заступника начальника Корабельного ВДВС м.Миколаєва Шкляренко С. В. у виконавчому провадженні №64722948 суперечать вимогам законодавства, тобто є неправомірними.

На думку прокурора, державний виконавець при виконанні судового рішення мав вжити заходи, передбачені ст.10, 18, 60 Закону України «Про виконавче провадження», які надали б можливість у примусовому порядку виконати судове рішення.

Однак, заступником начальника Корабельного ВДВС м.Миколаєва ОСОБА_2 виконання судового рішення звелося до констатації факту наявності державної реєстрації прав стягувача на майно, що підлягає поверненню. Відповідно жодних дій, які надали б можливість виконати судове рішення, державним виконавцем вчинено не було.

За такого, на думку прокурора, винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є неправомірним. Державний виконавець не вчинив необхідних дій, щоб вважати рішення виконаним. Зокрема, він не склав акт про прийом-передачу земельної ділянки від боржника до стягувача.

На підставі викладеного прокурор просив: визнати дії заступника начальника Корабельного ВДВС м.Миколаєва Шкляренко С. В. у виконавчому провадженні №64722948 та постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.02.2025 неправомірними; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.02.2025; зобов`язати заступника начальника Корабельного ВДВС м.Миколаєва Шкляренко С. В. провести виконавчі дії у виконавчому провадженні №64722948 у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Позиція Корабельного ВДВС м.Миколаєва у суді першої інстанції

Корабельний ВДВС м.Миколаєва заперечував проти задоволення скарги, вважаючи, що державним виконавцем було вчинено необхідні виконавчі дії і рішення суду виконано.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вітовського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2025 року скаргу прокурора задоволено.

Визнано неправомірними дії державної виконавиці Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкляренко С. В. щодо постановлення постанови від 21 лютого 2025 року про закінчення виконавчого провадження №ВП 64722948.

Скасовано постанову державної виконавиці заступника начальника Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкляренко С. В. від 21 лютого 2025 року про закінчення виконавчого провадження №ВП 64722948.

Зобов`язано державну виконавицю заступника начальника Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкляренко С. В. провести виконавчі дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», направлені на повне та фактичне виконання рішення суду від 19 січня 2021 року (постанови Миколаївського апеляційного суду Миколаївської області) в справі №477/2330/18.

Ухвалюючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що закінчення виконавчого провадження є передчасним, оскільки судове рішення не виконано у повному обсязі, а саме не відбулася передача земельної ділянки у первісному стані та державним виконавцем не було здійснено усіх можливих та необхідних дій, направлених на повне виконання рішення суду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішеннями суду, Корабельний ВДВС м.Миколаєва подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги прокурора.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державний виконавець здійснив усі необхідні дії для виконання рішення суду, які передбачені ст.63 Закону України «Про виконавче провадження». Виконання рішення на підставі ст.60 вказаного Закону апелянт вважав безпідставним, бо ця стаття регулює передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому листі.

Доводи інших учасників справи

Прокурором подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 січня 2021 року задоволено позов заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про примусове припинення прав на земельні ділянки.

Примусово припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (кадастровий номер :13:000:0095); скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , видане їй 25.11.2014 року реєстраційною службою Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області на цю земельну ділянку; зобов`язано ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (кадастровий номер :13:000:0095) у стані, який існував до порушення прав, тобто на момент передачі її у власність ОСОБА_1

04 березня 2021 року державним виконавцем Вітовського районного відділу ДВС Григор`євою К. О. було відкрито виконавче провадження №64722948 з примусового виконання рішення суду щодо боржника ОСОБА_1

17 та 30 березня 2021 року державним виконавцем Вітовського районного відділу ДВС Григор`євою К. О. було накладено на ОСОБА_1 штрафи у розмірі 1700 грн та 3400 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду.

У квітні 2021 року державним виконавцем Вітовського районного відділу ДВС Григор`євою К. О. складено повідомлення до Вітовського відділення поліції Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області про вчинення боржником ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 червня 2023 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області на Мішково-Погорілівську сільську раду Миколаївської області, до якої перейшли повноваження розпорядника земель.

У зв`язку з реорганізацією відділів державної виконавчої служби 19 червня 2024 року виконавче провадження №64722948 було прийняте до виконання головним державним виконавцем Корабельного ВДВС м.Миколаєва Шкляренко С. В.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 21 лютого 2025 року 04 жовтня 2023 року у реєстрі здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:000:0095 за Мішково-Погорілівською сільською радою Миколаївської області.

Постановою заступника начальника Корабельного ВДВС м.Миколаєва Шкляренко С. В. від 21 лютого 2025 року закінчено виконавче провадження №64722948 на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 414574493 від 21 лютого 2025 року право власності на земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :13:000:0095 для ведення особистого селянського господарства в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, 04 жовтня 2023 року зареєстровано за Мішково-Погорілівською сільською радою Миколаївської області. Таким чином земельна ділянка повернута у власність держави в особі Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, що є підставою для завершення виконавчого провадження.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 129, 129-1 Конституції України передбачено, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Вказані конституційні положення знайшли свою реалізацію у ЦПК України, а також Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, частиною першою статті 18 ЦПК України та частинами другою, четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суди, здійснюючи відповідний контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації принципу обов`язковості судового рішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Положеннями статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень, серед іншого, є вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні.

В силу частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

За встановленими у справі обставинами на примусовому виконанні перебував виконавчий документ про виконання судового рішення про зобов`язання ОСОБА_1 повернути у власність територіальної громади земельну ділянку у стані, який існував до порушення прав, тобто на момент передачі її у власність ОСОБА_1 .

У спорах про повернення майна, якщо за результатами вирішення спору шляхом задоволення позову відбувається зміна належності спірного майна (зміна власника), то ці вимоги мають вартісний, грошовий вираз і носять характер майнового спору (постанова Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 905/98/20).

Порядок виконання судового рішення, яким передбачена передача стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, містить стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження». Цей порядок полягає у вилученні цих предметів у боржника, передачі їх стягувачеві та складанні акту передачі.

У пунктах 23-25 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 вказано, що передача стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, здійснюється в установлений виконавцем строк за участю сторін виконавчого провадження. У разі наявності інформації про місцезнаходження предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження вказує час та місце примусового виконання рішення про передачу стягувачу присуджених предметів, а також попереджає стягувача про повернення йому виконавчого документа на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону, якщо він не з`явиться на виконання без поважних причин. Виконавець в присутності понятих вилучає у боржника предмети, зазначені у виконавчому документі і передає їх стягувачу або його представнику, про що складає акт передачі. Акт складається у трьох примірниках. Один примірник акта залишається у виконавчому провадженні, інші вручаються стягувачу та боржникові або їх представникам під підпис. В акті зазначаються реквізити виконавчого документа та номер виконавчого провадження, прізвища, імена та по батькові виконавця, сторін виконавчого провадження та інших осіб, які беруть участь у передачі майна, короткий опис майна. Акт підписуються виконавцем та сторонами виконавчого провадження, а також іншими особами, які беруть участь у передачі майна. У разі відмови сторін виконавчого провадження від підпису про це зазначається в акті. У разі відсутності боржника та якщо рішення може бути виконано без його участі, виконання рішення проводиться за участю стягувача або його представника та двох понятих.

Правилами статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виконання судових рішень немайнового характеру (розділ VІІІ), за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. До рішень немайнового характеру, які підлягають примусовому виконанню за правилами цього розділу, відносяться рішення про відібрання дитини, встановлення побачення з дитиною, усунення перешкод у побаченні з дитиною (статті 64, 64-1 Закону); про поновлення на роботі (стаття 65 Закону); про виселення божника (стаття 66 Закону); про вселення стягувача (стаття 67 Закону); інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача чи утриматися від здійснення таких дій.

Виходячи з немайнового характеру таких спорів, ця норма містить і відповідні повноваження виконавця, які полягають у перевірці виконання боржником обов`язків, покладених судом, та вжиття заходів щодо спонукання боржника до вчинення цих дій (накладення штрафів, повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення тощо).

На думку колегії суддів рішення у цій справі має виконуватися в порядку статті 60Закону України «Про виконавче провадження», а не статті 63, оскільки у спорах про повернення майна, якщо за результатами вирішення спору шляхом задоволення позову відбувається зміна належності спірного майна (зміна власника), вимоги мають вартісний, грошовий вираз і носять характер майнового спору.

Щоб виконати рішення про повернення земельної ділянки, її необхідно спершу вилучити у боржника, а потім передати стягувачу.

Зазначення у судовому рішенні (виконавчому листі) про зобов`язання передати земельну ділянку власнику, не може свідчити, що таке рішення підлягає виконанню як рішення немайнового характеру, оскільки його виконання передбачає вчинення виконавцем дій щодо вилучення майна у боржника і передачі його стягувачу, а не обмежується лише діями виконавця щодо перевірки виконання рішення боржником або внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміну власника земельної ділянки.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення скарги прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що закінчення виконавчого провадження є передчасним, оскільки судове рішення не виконано у повному обсязі, а саме не відбулася передача земельної ділянки у первісному стані та державним виконавцем не було здійснено усіх можливих та необхідних дій, направлених на повне виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки державним виконавцем не було здійснено виконання рішення суду на підставі ст.60 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судового рішення на підставі ст.63 вказаного Закону неможна вважати належним, оскільки, як вже було вказано, виконувалося рішення майнового характеру.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення зміні або скасуванню не підлягає, оскільки суд першої інстанції загалом прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення скарги прокурора через передчасність закінчення виконавчого провадження.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а ухвалу Вітовського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 25 вересня 2025 року.