Справа № 191/2920/25
Провадження № 2/191/1307/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 вересня 2025 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Форощук С.А., за участю секретаря Вехник С.Л., згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Синельникове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Загинайко Аліна Володимирівна, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -
Позивачка, в інтересах якої діє представник адвокат Загинайко Аліна Володимирівна, звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 по справі №191/3739/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області 28.07.2016 видано виконавчий лист №191/3739/15-ц від 29.12.2015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з навчанням в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 02.11.2015 року і до припинення дитиною, ОСОБА_3 навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Даний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Синельниківському відділі державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Відповідач не виконав свій батьківський обов`язок щодо утримання дитини та допустив прострочення сплати аліментів за період з 02.11.2015 року по 01.06.2020 року у зв`язку з чим станом на 02.06.2020 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 91 781,49 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості зі сплати аліментів виданих державними виконавцями від 28.07.2016 року, 01.01.2018 року та 02.06.2020 року. Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів наданий до суду станом на 02.06.2020 року, оскільки аліменти після досягнення дитиною двадцяти трьох років не стягуються. Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Р=(А1 х 1% х Q1)+(А2 х 1% х Q2) (Аn х 1% х Qn), де: р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; Аn- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Розрахунок нарахування пені на суму несплачених аліментів здійснюється так: сума заборгованості за кожен місяць, початок періоду заборгованості та кінець періоду заборгованості (визначений позивачем 01.06.2020 року) кількість днів заборгованості за кожний місяць окремо, та пеня за кожний місяць окремо нарахована з моменту виникнення заборгованості (перше число наступного місяця, після зобов`язання боржника сплатити аліменти І до моменту визначеному у позовних вимогах) та складає суму 542 046,55 грн. Оскільки приписами ст. 196 СК України обмежено розмір суми неустойки (пені), яка може бути стягнута з боржника, до розміру, який не може перевищувати 100 % заборгованості, вражає за доцільне просити суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 83 531,95 грн.
Просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 83 531 (вісімдесят три тисячі п`ятсот тридцять одна) гривня 95 копійок.
Представник позивача, адвокат Загинайко А.В. надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачка, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик за зареєстрованим місцем проживання відповідача. На адресу суду повернуті поштові конверти з повідомленням, направленні на адресу відповідача, з позначками «За закінченням терміну зберігання» та «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Частина 4 ст. 223 ЦПК передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Ухвалою суду від 23.09.2025 року постановлено проведення заочного розгляду даної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.12.2022 року справа №191/3739/15-ц, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дмитрова, Донецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 стягнуто на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 аліменти на дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з навчанням в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 02.11.2015 року і до припинення дитиною ОСОБА_3 навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Згідно розрахунку заборгованості № 467 від 28.07.2016 року зі сплати аліментів ОСОБА_2 в розмірі частини всіх видів доходу, починаючи з 01.01.2016 року, заборгованість станом на 01.07.2016 року складає 6 470, 03 грн.
Згідно розрахунку заборгованості від 01.01.2018 року зі сплати аліментів ОСОБА_2 в розмірі частини всіх видів доходу, заборгованість станом на 01.01.2018 року складає 32 380, 49 грн.
Згідно розрахунку заборгованості від 02.06.2020 року зі сплати аліментів ОСОБА_2 в розмірі частини всіх видів доходу, заборгованість станом на 02.06.2020 року складає 91 781,49 грн.
З розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, наданого представником позивачки вбачається, що за період з січня 2016 року по травень 2020 року сума пені складає 542 046,55 грн. Сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, з урахуванням приписів ст. 196 СК України, складає 83 531,95 грн.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України).
Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача.
Варто відзначити, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Відповідачем не надано жодного доказу який би підтверджував відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей.
У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що:
- загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства;
- учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів.
- невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи;
- стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;
- розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;
- при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць.
Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 року в справі № 711/679/21 зробив висновок, що «з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується».
Таким чином, як встановлено судом з матеріалів справи, та іншого не спростовано відповідачем, заборгованість зі сплати аліментів відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року по справі №191/3739/15-ц у ОСОБА_2 виникла з його вини, а відтак позивачка ОСОБА_1 має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у відповідність до статті 196 СК України.
Суд погоджується з тим розрахунком, що був зроблений представником позивачки, тим більше, що стороною відповідача на його спростування не було надано іншого розрахунку.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню у сумі 83 531, 95 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 141, 155, 180, 181, 184, 191, 195, 196 СК України, ст. 76-81, 89, 178, 247, 263-265, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Загинайко Аліна Володимирівна, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 83 531 (вісімдесят три тисячі п`ятсот тридцять одну) грн.. 95 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 26.09.2025 року

Суддя С. А. Форощук