справа № 759/5005/19 головуючий у суді І інстанції Горбенко Н.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2025року, постановлену під головуванням судді Горбенко Н.О., в м. Києві, повний текс судового рішення виготовлений 07 липня 2025 року, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Старший державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко Анна Сергіївна на дії, рішення, бездіяльність (повідомлення) старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, у якій, просив:

- визнати неправомірними рішення, дії державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. щодо підготовки та скерування платіжної інструкції № 32708 від 24 квітня 2025 року про списання коштів на суму 398 744,03 грн.;

- зобов`язати старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. та/або іншу уповноважену особу Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в провадженні якого перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 відкликати платіжну інструкцію № 32708 від 24 квітня 2025 року про списання коштів на суму 398 744,03 грн.;

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. під час винесення 24 квітня 2025 року постанови про накладення арешту на кошти боржника;

- скасувати постанову про арешт коштів боржника від 24 квітня 2025 року.

Скарга обґрунтована тим, 24 квітня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми 398 744,03 грн. ОСОБА_2 вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не враховано, що з грудня 2023 року по 23 серпня 2024 року дитина проживала із ним. Вважає, що усі витрати щодо утримання дитини здійснювалися ним, а мати дитини не приймала участі в утриманні дитини. Крім того, зазначив, що на даний час, у АТ «Ощадбанк» відкрито рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , на який було зараховано аліменти для дитини, однак, державним виконавцем при здійсненні розрахунку не враховано виписки по картковому рахунку. Крім того, зазначив, що під час здійснення розрахунків державним виконавцем не враховано прожитковий мінімум у 2023 році для дітей від 6 до 18 років, який складав 2 832 грн., та у 2024 році для дітей від 6 до 18 років (прожитковий мінімум 3196 грн.). Вважає, що державним виконавцем у 2023 році та відповідно 2024 році нараховано аліменти, які становлень більше, ніж десять прожиткових мінімумів та відображено у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_2 від 31 березня 2025 року на підставі якої було винесено постанову про накладення арешту. Отже, сума заборгованості зі сплати аліментів 398 744, 03 грн. не відповідає дійсності. Також вказав, що відсутні будь-які документи (розрахунки) виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів. Окрім цього, виконавчі дії проводяться державним виконавцем, а не приватним, як зазначено в резолютивній частині постанови. Вважає, що оскільки постанова про арешт коштів боржника винесена на підставі розрахунку в сумі 398 744, 03 грн., який є не вірним, а за таких обставин підлягає скасуванню зазначена постанова як незаконна та неправомірна. Крім того, зазначає, що в порушення вимог ст. 48, ч. 3 ст. 13, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Пономаренко А.С. без відповідної постанови про звернення стягнення на майно боржника сформовано платіжну інструкцію № 32708 від 24 квітня 2025 року про списання коштів на суму 398 744,03 грн. яку скеровано для виконання до АТ КБ Приватбанк, тобто державний виконавець Пономаренко А.С. фактично позбавила його будь-якого доходу у формі заробітної платні, що є незаконним та протиправним.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2025року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через не повне з`ясування судом обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про часткове задоволення скарги боржника ОСОБА_2 та що нібито «...строк для подачі скарги божником ОСОБА_2 дотриманий, оскільки оспорювана постанова про арешт коштів боржника та платіжні інструкції постановлені 24 квітня 2025 року, в той час коли скарга подана за допомогою системи «Електронний суд» 05 травня 2025 року...». Із картки вхідного документу по скарзі у підсистемі «Електронний суд» вбачається, що із зазначеною скаргою на постанову державного виконавця ОСОБА_1 хоча і звернувся в останній день 05 травня 2025 року, проте, дата та час реєстрація документу становила 05 травня 2025 року о 23 год. 15 хв., тобто у позаробочий час. З огляду на викладене, скаргу на постанову державного виконавця від 24 квітня 2025 року подано боржником ОСОБА_2 до Святошинського районного суду м. Києва після закінчення десятиденного строку на оскарження у розумінні правила ч. 5 ст. 124 ЦПК України. Крім того, вказує, що перерахунок розміру аліментів за грудень 2023 року, серпень 2024 року та грудень 2024 року свідчить про поновлення старшим державним виконавцем порушеного права скаржника ОСОБА_2 станом на 30 червня 2025 року, з огляду на що на момент розгляду судом першої інстанції скарги, порушення прав скаржника ОСОБА_2 вже було відсутнє. Отже, суд першої інстанції не з`ясував, яке право боржника було порушене, чи було відновлене його попереднє правове становище, яке існувало до нібито порушення, а тому за умови поновлення порушеного права державним виконавцем, підстав для задоволення судом скарги боржника ОСОБА_2 не було. Також зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що платіжна інструкція № 32708 від 24 квітня 2025 року не є самостійним рішенням виконавця, а є лише технічним документом, сформованим на виконання постанови про арешт коштів боржника. Отже, дії державного виконавця щодо формування платіжної інструкції є правомірними, обґрунтованими, відповідають вимогам закону та здійснені виключно з метою захисту інтересів дитини, яка потребує регулярного та повного матеріального забезпечення. У ситуаціях, пов`язаних зі сплатою аліментів, саме забезпечення інтересів дитини є вищим пріоритетом, закріпленим як у національному законодавстві, так і в практиці Європейського суду з прав людини. У суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення скарги боржника, що обумовлено порушенням норм процесуального права. Адже не було підстав і для задоволення скарги боржника ОСОБА_2 в контексті вимоги про зобов`язання старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. відкликати платіжну інструкцію № 32708 від 24 квітня 2025 року про списання коштів на суму 398 744,03 грн. з розрахункового рахунку боржника, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк». Самі по собі вимоги скарги про відкликання платіжної інструкції № 32708 від 24 квітня 2025 року про списання коштів на суму 398 744,03 грн. з розрахункового рахунку боржника не підлягає виконанню, оскільки така інструкція вже втратила свою чинність. Суд першої інстанції не врахував обставини, встановлені у вже розглянутих і таких, що набрали законної сили, судових справах між тими самими сторонами, а саме: у справі № 759/1382/19 судом визначено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, без зміни місця її проживання; у справі № 759/17341/20 судом відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з ним, з огляду на необхідність забезпечення стабільного проживання дитини з матір`ю; ухвалою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року скасовано рішення першої інстанції, яке припиняло обов`язок сплати аліментів, із чітким висновком, що самочинна зміна місця проживання дитини батьком не звільняє його від аліментних зобов`язань. Вказані рішення мають преюдиційне значення відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України і виключають доводи боржника щодо нібито фактичного утримання ним дитини як підстави для звільнення від сплати аліментів або зменшення суми заборгованості. Суд першої інстанції вийшов за межі предмета оскарження, фактично втрутився у дискреційні повноваження державного виконавця, зобов`язавши його скласти новий розрахунок заборгованості з урахуванням встановлених судом обставин. Така вказівка не була предметом оскарження, не випливала із заявлених вимог боржника та не має належного процесуального обґрунтування.

У відзиві на апеляційну скаргу Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вказує, що 03 липня 2025 року державним виконавцем винесено довідку-розрахунок № НОМЕР_2 відповідно до якої заборгованість зі сплати аліментів становить 301 372,72 грн. 11 серпня 2025 року на підставі оновлених даних щодо доходів боржника державним виконавцем винесено довідку-розрахунок заборгованості № НОМЕР_2, відповідно до якої станом на 01 серпня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів становить 288 258,78 грн. Зазначає, що у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 державним виконавцем не виносилися окремі постанови про скасування довідок-розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, апелянтом та його представником не надано належних і допустимих доказів, передбачених нормами ЦПК України, які б підтверджували факт скасування державним виконавцем зазначених у скарзі довідок.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. здійснено невірний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_3 від 31 березня 2025 року на суму 398 744,03 гривні, тому неправомірним є й видача 24 квітня 2025 року постанови про арешт на грошові кошти / електронні гроші у межах суми звернення стягнення, яка становить 398 744,03 гривні та видача 24 квітня 2025 року платіжної інструкції №32708 на зазначену суму.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» затверджено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів (далі - Перелік).

У пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначений правовий висновок висловлено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (частина третя статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Судом встановлено, що 10 квітня 2019 року Святошинським районним судом міста Києва видано судовий наказ від 22 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 13 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

12 січня 2024 року головним державним виконавцем Святошинського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Соколовою Ю.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 13 вересня 2019 року і досягнення дитиною повноліття та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31 березня 2025 року у ВП НОМЕР_3, станом на 01 березня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів складає 398 744,03 грн.

Із довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_3 від 31 березня 2025 року вбачається, що державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за аліментами за період з січня 2023 року по лютий 2025 року.

Неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 30 травня 2023 року було 5 років, з 30 травня 2023 року до 30 травня 2024 року - 6 років, з 30 травня 2024 до 28 лютого 2025 року 7 років.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2272 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн.

Як і судовим наказом, так і постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження визначено максимальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , , а саме не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Поряд з цим, як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_3 від 31 березня 2025 року у грудні 2023 року державним виконавцем нараховано заборгованість на рівні 45 526,00 грн., у серпні 2024 року - 48 121,25 грн., в грудні 2024 року - 48 875,63 грн., що значно перевищує 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С. здійснено невірний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_3 від 31 березня 2025 року на суму 398 744,03 грн., а тому неправомірним є й видача 24 квітня 2025 року постанови про арешт на грошові кошти / електронні гроші у межах суми звернення стягнення, яка становить 398 744,03 грн. та видача 24 квітня 2025 року платіжної інструкції № 32708 на зазначену суму.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував, яке право боржника було порушене, чи було відновлене його попереднє правове становище, яке існувало до порушення, оскільки станом на 30 червня 2025 року було зроблено перерахунок розміру аліментів за грудень 2023 року, серпень 2024 року та грудень 2024 року, що свідчить про поновлення старшим державним виконавцем порушеного права скаржника ОСОБА_2 з огляду на те, що вказані розрахунки не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Як було зазначено вище, у відповідності до приписів ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Отже, розглядаючи скаргу по суті, суд зобов`язаний надати оцінку оскаржуваним діям та рішення державного виконавця на момент їх вчинення чи прийняття. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 відповідно до якого «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції вийшов за межі предмета оскарження, фактично втрутився у дискреційні повноваження державного виконавця, зобов`язавши його скласти новий розрахунок заборгованості з урахуванням встановлених судом обставин, апеляційний суд відхиляє, оскільки ні з резолютивної частини ні з тексту ухвали, не вбачається, що суд першої інстанції зобов`язував державного виконавця скласти новий розрахунок заборгованості.

Зазначаючи в апеляційній скарзі, що скаргу боржником подано з пропущенням процесуального строк, апелянт не звернула уваги, що дата та час реєстрації документу у підсистемі «Електронний суд» становила 05 травня 2025 року о 23 год. 15 хв, тобто у позаробочий час.

За приписами ч. 6 ст. 124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Отже скарга подано до суду у встановлений законом строк.

Інші доводи апеляційної скарги, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2025року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.