АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 вересня 2025 року

м. Чернівці

справа № 723/5406/23

провадження 22-ц/822/912/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Лисака І.Н.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Власенко Сергій Тофікович на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Сторожинецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Службу у справах дітей Чудейської сільської територіальної громади про визнання батьківства, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження, посмертну судову молекулярно-генетичну експертизу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Поляк М.В. про заміну неналежного відповідача задоволено.

Замінено неналежного відповідача - ОСОБА_6 - на належного відповідача, яким є неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі законного представника ОСОБА_5 .

Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування - Службу у справах дітей Чудейської сільської територіальної громади.

ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Власенко С.Т. подано апеляційну скаргу на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2025 року.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно ч. 2 ст. 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.

Відповідно до п.28 ч.1 ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.

У статті 55 ЦПК України наступним чином визначено процесуальне правонаступництво: у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника , обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Однак, у даному випадку оскарженою ухвалою суду першої інстанції було вирішено клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Поляк М.В. про заміну неналежного відповідача.

Задовольняючи зазначене клопотання суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_6 , яка брала участь у справі як відповідач, дійсно не має безпосереднього цивільно-правового інтересу у предметі спору, а саме - у встановленні факту батьківства та внесенні відповідних змін до актового запису про народження. Вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 , а отже, не належить до кола осіб, які повинні відповідати за даним позовом.

Статтею 51 ЦПК України передбачено можливість здійснення заміни неналежного відповідача, у випадку, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Відповідно до положень ст. 51, ч. ч. 2,3 ЦПК України суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі; після спливу цих строків, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Оскільки позивач володіє правом самостійно обирати до кого заявляти позовні вимоги, заміна відповідача по справі здійснювалась судом не в порядку процесуального правонаступництва, тому колегія суддів дійшла до висновку, що у відповідності до п. 28 ч. 1 ст. 353 ЦПК України оскаржувана ухвала не може бути предметом окремого апеляційного оскарження.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження№ 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі№ 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18), у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62цс19).

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 листопада2019 року в справі № 754/7038/17 (провадження № 61-40444св18).

Таким чином, вказана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, оскільки відсутня в переліку ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги у відповідності до частини 1 статті 353 ЦПК України.

Частиною другою статті 353 ЦПК України встановлено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Таким чином, особа реалізує своє право на оскарження ухвал суду першої інстанції, які не передбачені у частині першій статті 353 ЦПК України, шляхом включення своїх заперечень на такі ухвали до апеляційної скарги на рішення суду, яким спір вирішений по суті.

У зв`язку із цим право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, в аспекті апеляційного оскарження ухвал підлягає обмеженню, яке застосовується з легітимною метою та зберігає пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

З огляду на вищезазначене, ухвали про заміну первісного відповідача на належного підлягає оскарженню в апеляційному порядку одночасно з оскарженням рішення суду першої інстанції, ухваленого по суті спору.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення.

Аналогічні правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду по суті спору ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі №522/14750/16, від 13 червня 2018 року у справі №761/6099/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №623/3792/15-ц.

В ухвалі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягти.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою та запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. UnitedKingdom, заява 8225/78, § 57, від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» (Krombach v.France, заява 29731/96, § 96).

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентується процесуальним законом. Звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може виступати самостійним об`єктом апеляційного оскарження, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункту 4 частини п`ятої статті 357 цього Кодексу. Так, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №127/13362/13-ц, від 15 квітня 2020 року у справі №757/30485/19, від 22 лютого 2021 року у справі №720/2072/19.

Згідно пункту1 частини 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

З огляду на викладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Власенко С.Т. на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2025 року слід відмовити.

Керуючись п.4 ч.5 ст.357, п.1 ч.1 ст.358 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Власенко Сергій Тофікович на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Сторожинецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Службу у справах дітей Чудейської сільської територіальної громади про визнання батьківства, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження, посмертну судову молекулярно-генетичну експертизу відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Власенко Сергій Тофікович на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Сторожинецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Службу у справах дітей Чудейської сільської територіальної громади про визнання батьківства, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження, посмертну судову молекулярно-генетичну експертизу повернути ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Власенко Сергій Тофікович.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

І. Н. Лисак