УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 202/10216/22

провадження № 61-9079ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року у складі судді Доценко С. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Свистунової О. В. (повний текст постанови складений 29 травня 2025 року) за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання недійсним шлюбу та анулювання актового запису,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2023 року, що набрало законної сили 17 вересня 2024 року після апеляційного оскарження.

Обґрунтовуючи подану заяву вказувала, що 10 вересня 2024 року ОСОБА_2 стали відомі істотні для справи обставини, що не були встановлені судом першої інстанції та не були відомі відповідачу під час судового розгляду. 20 вересня 2024 року стало відомо від родича загиблого чоловіка, що у останнього зберігся запис спілкування з її чоловіком, датований 03 вересня 2022 року, в якому її чоловік висловлюється про своє відношення до шлюбу та дружини. Зазначений доказ спростовує висновки суду про те, що шлюб було укладено без наміру створити сім`ю.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просила скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року, яка залишена без змінпостановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2023 року у справі № 202/10216/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Індустріальний відділ РАЦС) про визнання недійсним шлюбу та анулювання актового запису та судове рішення залишено в силі.

Судові рішення мотивовані тим, що:

предметом дослідження суду першої інстанції та перегляду судового рішення апеляційною інстанцією була перевірка доводів сторін щодо наявності підстав для визнання недійсним шлюбу між громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 20 серпня 2022 року Індустріальним відділом РАЦС, актовий запис №676 за ознакою фіктивності шлюбу, який було укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя;

за результатами судового розгляду суд першої інстанції на сукупності досліджених доказів прийшов до висновків про те, що як з боку ОСОБА_3 так і з боку ОСОБА_2 укладення шлюбу відбулось без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя;

ОСОБА_2 при зверненні з заявою зазначила, що предметом перегляду є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

заявлений та наданий суду аудіо запис та зазначена роздруківка розмови, як новий доказ, що, на її думку , підтверджує істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи містить записану розмову між чоловіком відповідачки ОСОБА_3 та третьою особою (як заявлено заявником родичем ОСОБА_3 - ОСОБА_4 );

судом досліджено надані аудіо запис розмови між двома чоловіками, який міститься на флеш-накопичувачі, та зазначену в заяві роздруківку цієї розмови;

оцінивши зазначений доказ на предмет належності, допустимості, достовірності, а також його відповідності критеріям , зазначеним статтею 426 ЦПК України, суд вважає, що він не може бути прийнятий судом, тому що не можливо ідентифікувати учасників розмови, а також осіб, про яких йдеться в розмові. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях;

той факт , що позивач на день розгляду заяви не заперечує проти задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами не є критерієм, який впливає на суть судового розгляду заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами, тому що рішення набрало законної сили і розглядається лише в межах наявності заявлених підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, а не зводиться до переоцінки доказів , які вже досліджені під час судового розгляду;

таким чином, заявник не довів наявність нововиявлених обставин, які б мали істотне значення для справи, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику на момент судового розгляду справи, які б стали підставою для скасування судового рішення. Тому заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає залишенню в силі.

У липні 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив поновити строк на звернення зі скаргою та скасувати ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд безпосередньо в судовому засіданні не відтворив та не дослідив доказ, представлений відповідачем як підстава для скасування попередніх рішень по справі, а саме, діалог на електронному носії, в якому приймав участь син ОСОБА_3 до моменту його смерті. Суд не ставив під сумнів ані належність голосу на відеозапису голосу сина (який також відтворений на відеозапису в момент укладення шлюбу в РАЦСІ - відеозапис в матеріалах справи), ані ставлення до цього доказу відповідача 1 по справі, ані його визнання як батька тембру та манери розмови сина, відтвореній на аудіозапису. Суд не сумнівався щодо належності голосу на аудіозапису та не ставив питання щодо проведення експертизи ідентифікації голосу, не застосував розширенні дискреційні повноваження суду у сфері доказування, зокрема наділення його можливістю збирання доказів за власною ініціативою у виключних випадках. Суд не задав сторонам жодного питання з цього приводу;

зазначений електронний доказ (з його письмовим відтворенням) спростовує позицію позивача та твердження суду в заочному рішенні, що шлюб укладався без наміру створення сім`ї. Цей доказ спростовує основний аргумент, на підставі якого ґрунтується рішення суду щодо визнання шлюбу фіктивним. Оскільки позиція сина ОСОБА_3 щодо ОСОБА_2 як його законної дружини з наміром скласти з нею життя, що підтверджена зазначеним доказом, не була відома на момент подання позову, вважає її помилковою, а не з метою «оговоріть невістку», як вважає суд. Якщо б цей запис був відомий до подання позову, позову б не було. Тому вважає заяву невістки про скасування рішення за нововиявленими обставинами обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року залишено без руху. Встановлено строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали Верховного Суду недоліки були усунені.

У клопотанні, яке міститься в касаційній скарзі, ОСОБА_1 просив поновити строк на касаційне оскарження, оскільки повний текст постанови від 28 травня 2025 року отримав лише 12 червня 2025 року, про що свідчить штрих ідентифікатор на поштовому конверті від апеляційного суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена 28 травня 2025 року, повний текст складений 29 травня 2025 року. Касаційна скарга здана до поштового 10 липня 2025 року, що підтверджується відтиском штемпеля на поштовому конверті, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Враховуючи, що касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року та ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року у справі скасувати. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 409 ЦПК України скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Індустріального відділу РАЦС про визнання недійсним шлюбу та анулювання актового запису повністю, скасувати заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 серпня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Індустріального відділу РАЦС про визнання недійсним шлюбу та анулювання актового запису повністю і закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) вказано, що: «процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)). Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22 січня 2019 року (пункт 26)). Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (див. зазначену постанову у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)). Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38))».

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2019 року в справі № 761/11351/16-ц (провадження № 61-38347св18), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 299/883/17 (провадження № 61-7687св22), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2024 року в справі № 752/21538/20 (провадження № 61-5221св24)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суди встановили, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відповідачем підставою для такого перегляду вказано про те, що після ухвалення рішення їй стало відомо від родича загиблого чоловіка, що у останнього зберігся запис спілкування з її чоловіком, датований 03 вересня 2022 року, в якому її чоловік висловлюється про своє відношення до шлюбу та дружини. Зазначений доказ спростовує висновки суду про те, що шлюб було укладено без наміру створити сім`ю. Такі обставини існували на час розгляду справи однак стали відомі лише у вересня 2024 року; зазначені доводи заявника не є нововиявленими обставинами, а наданий доказ зводиться до переоцінки доказів, які вже досліджені під час судового розгляду, таким чином, заявник не довів наявність ново виявлених обставин.

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_2 не є нововиявленими, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Посилання в касаційній скарзі на те, що наданий доказ спростовує основний аргумент, на підставі якого ґрунтується рішення суду щодо визнання шлюбу фіктивним та якщо б цей запис був відомий до подання позову, позову б не було колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) вказано, що: «Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відхиляє аргументи касаційної скарги в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо інших відповідачів (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4), з таких мотивів. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). У справі, що переглядається, інші відповідачі (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) не реалізували своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів свідчить про повну згоду з оскарженими судовими рішеннями в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо них».

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 761/18365/20 (провадження № 61-9164св23) вказано, що: «основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). У справі, що переглядається: в касаційних скаргах скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просять скасувати постанову апеляційного суду як в частині задоволених позовних вимог до них, так і в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4; інші відповідачі (ОСОБА_3, ОСОБА_4) не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів (ОСОБА_3, ОСОБА_4) свідчить про їх повну згоду з постановою апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до них. Аналіз аргументів касаційних скарг свідчить, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не навели переконливих доводів, яким чином судове рішення апеляційного суду порушує їх права та інтереси в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, за умови, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не оскаржили постанову апеляційного суду, тобто погодилися з постановою апеляційного суду в частині позовних вимог до них. Тому оскаржену постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить залишити без змін».

Див. також аналогічні висновки, зроблені, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2024 року в справі № 757/72370/17-ц (провадження № 61-18092св23), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2024 року в справі № 947/4615/23 (провадження № 61-10957св24)).

У цій справі позивач не погоджується з судовим рішенням про відмову у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами, сама ОСОБА_2 не скористалися своїм правом подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка відповідача свідчить про повну її згоду з оскарженою постановою апеляційного суду, аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що позивач не навів переконливих доводів, яким чином оскаржена постанова апеляційного суду порушує його права та інтереси, за умови, що відповідач не оскаржив постанову апеляційного суду, тобто, погодився з цим судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання недійсним шлюбу та анулювання актового запису.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат