Провадження №2/359/1369/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, про встановлення факту самостійного виховання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Від цього шлюбу мають трьох дітей, одна з них малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початком повномасштабного вторгнення російської федерації ОСОБА_2 разом з дочкою виїхали за межі України та отримали тимчасовий захист в Швейцарії. Проте, ОСОБА_3 не адаптувалася до життя в Швейцарії, не знайшла однодумців і друзів, навчання в місцевій школі не склалося. У зв`язку з цим, ОСОБА_3 відмовилась від здійснення тимчасового захисту в Швейцарії та повернулась в Україну, виявила намір проживати з батьком. У такий спосіб ОСОБА_2 через обставини, які не залежать від неї, не має можливості брати повноцінної участі у вихованні дочки, бути поряд, дбати про її фізичний та духовний розвиток, забезпечувати її всім необхідним. ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки. Тому ОСОБА_1 просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.46-47).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 про залучення до участі в розгляді цивільної справи належної третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району (а.с.60-61).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, від служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району був витребуваний письмовий висновок щодо розв`язання спору між батькам неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо самостійного виховання та утримання дитини (а.с.66-67)

3. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

Позивач та його представник ОСОБА_4 підтримали пред`явлений позов та просили суд його задовольнити.

ОСОБА_2 направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Крім цього, зазначила, що визнає пред`явлений позов у повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Начальник служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Берліна О. направила до суду лист, яким просила розглянути справу за відсутності їхнього представника, а також при вирішенні справи врахувати рішення виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського району №205 від 29 серпня 2025 року, яким затверджений висновок служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 05 липня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області (а.с.10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_3 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08 липня 2011 року (а.с.31).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2023 року шлюб між сторонами по справі був розірваний (а.с.10-11).

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей», гл.15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» СК України.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

Відповідно до ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст.160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч.1, ч.3 ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до висновку викладеного у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 (провадження №14-132цс23) Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що: доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що ОСОБА_3 самостійно відмовилась від статусу тимчасового захисту в Швейцарії та 16 листопада 2024 року повернулась на територію України. Вказані обставини підтверджуються копію письмової відмови від 13 листопада 2024 року (а.с.12-13) та копією паспорта громадянки України для виїзду за кордон, виданого на ім`я ОСОБА_3 (а.с.16-17).

Згідно акту обстеження умов проживання від 03 червня 2025 року, складеного комісією служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району (а.с.80-81), вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час ОСОБА_3 виповнилося 14 років, тому в силу ч.3 ст.160 СК України, вона може вільно обирати собі місце проживання з кимось з батьків.

За змістом рішення виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського району №205 від 29 серпня 2025 року (а.с.87-89) вбачається, що з телефонної розмови з ОСОБА_2 встановлено, що вона не заперечує проти проживання дочки разом із батьком та висловила бажання брати участь у вихованні дитини. Під час бесіди з неповнолітньою ОСОБА_3 вона підтвердила бажання проживати з батьком в Україні. Таким чином, спір між батьками відсутній. При цьому, службою у справах дітей та сім`ї не встановлено фактів, які б свідчили про невиконання матір`ю батьківських обов`язків.

Вказані обставини додатково підтверджуються змістом клопотання ОСОБА_2 про розгляд цивільної справи за її відсутності, в якому відповідач підтвердила, що проживає за кордоном та підтримує рішення неповнолітньої дочки щодо повернення на територію України та проживання разом з батьком.

Зважаючи на викладене, судом не встановлено підстав для втручання у порядок фактичного місця проживання неповнолітньої дитини, який склався між сторонами по справі.

Крім цього, фактичне місце проживання відповідача не впливає на обсяг її батьківських прав та обов`язків та не зумовлює автоматичне припинення участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою та відповідно не підтверджує факт самостійного виховання та утримання дитини позивачем.

На переконання суду, доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Тому факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись за домовленістю батьків дитини, враховуючи, що відповідач визнає пред`явлений позов, не заперечує проти його задоволення та вказує, що рішення про проживання неповнолітньої дочки разом з батьком в Україні є їхнім спільним рішенням, оскільки існує загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції від 10 грудня 2024 року вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.29 ЦК України, ч.1, ч.3 ст.15, ст.141, ч.3 ст.151, ч.3, ч.4 ст.155, ч.1 ст.157, ст.160 СК України, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 22 вересня 2025 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський