Справа № 182/855/24
Провадження № 2/0182/693/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.09.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В. розглянув в м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: Державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львова), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про захист прав споживача фінансових послуг та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заяви по суті справи:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та просить визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №10886, вчинений від 17.10.2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про захист прав споживача фінансових послуг та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню(а.с.2-7).

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивач зазначає, що Державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Луговою Л.С. відкрито виконавче провадження №61350901 від 21.02.2020 року з примусовим виконанням виконавчого напису №10886, виданого 17.10.2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.

Про відкриття виконавчого провадження позивач дізнався у лютому 2024 року, коли звернувся до банкку з приводу заблокування карткових рахунків. В банку надали постанову про відкриття виконавчого провадження . Наразі виконавче провадження перебуває у Державного виконавеця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львова) Адамчо Володимира Святославовича.

Позивач вважає, що вчинений виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. є безпідставним, та незаконним. Оскільки між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не було жодних правовідносин будь-якого характеру,заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» зазначена у виконавчому написі, є спірною та як наслідок відкриття виконавчого провадження є безпідставним. Суму боргу не визнає та вважає, що виконавчий напис №10886 від 17.10.2019 року про стягнення з нього заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в розмірі 24 360,18 грн., вчинений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. з порушенням діючого законодавства, та просить суд визнати виконавчий напис №10886 від 17.10.2019 року таким що не підлягає виконанню.

Також представником позивача 28.03.2024 року за допомогою підсистеми електронний суд подав уточнюючу позовну заяву щодо безпідставно стягнутими грошових коштів Державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львова)на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на загальну суму 12 636,57 грн. відповідно до документів наданих державним виконавцем за платіжним дорученням №45402 від 05.02.2022 року у розмірі 7000,18 грн., за платіжним дорученням №47701 від 11.02.2022 року у розмірі 1818,20 грн., за платіжним дорученням №51766 від 17.06.2022 року у розмірі 1818,19 грн., за платіжним дорученням №78447 від 08.06.2023 року у розмірі 2000,00 грн.(а.с.34-54).

Відповідач про розгляд справи у суді повідомлений належним чином, до суду надав заяву про визначення позовних вимог в частині оскаржуємого виконавчого напису (а.с.55), відзив на позовну заяву (а.с.56-60), клопотання про врегулювання спору за участю судді (а.с.61).

Треті особи про розгляд справи в суді повідомлені належним чином, на виконання ухвали суду про витребування документів, письмових пояснень по справі не надавали, від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович надійшла заява щодо припинення ним нотаріальної діяльності, та відмовити у позовних вимогах позивачу.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 20.02.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.23-25).

Того ж дня винесено ухвалу про забезпечення позову (а.с.26-27).

Ухвалою суду від 26.09.2025 року клопотання про врегулювання спору за участю судді залишено без задоволення.

Судом встановлено:

17.10.2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис за №10886, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за період з 27.10.2014 року по 05.08.2019 року на загальну суму 24 360,18 грн., якому в свою чергу на підставі договору факторингу №20182407-1/2 від 24.07.2018 року відступлено правові вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», якому в свою чергу відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1709/01 від 17.06.2015 року ПАТ «Платінум банк», якому в свою чергу відступлено правові вимоги на підставі договору факторингу №20141028-Г від 28.10.2014 року ПАТ «Платінум Банк» за кредитним договором зі страхуванням життя позивача №37/8423CLBPS від 25.12.2013 року.

На виконання виконавчого напису № 10886 від 17.10.2019 року Державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львова) 21.02.2020 року відкрито виконавче провадження №61350901.

Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України "Про нотаріат", наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (далі Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" (далі Перелік документів).

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі № 750/1627/18.

Директор ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надав до суду заяву про визнання позовних вимог в частині оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.55).

Також від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якій він позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» грошові кошти в розмірі 12 636,57 грн., яки були стягнуті в ході проведення виконавчих дій -не визнає, та просить суд у стягненні відмовити.

Відповідачем, та приватним нотаріусом суду не надано жодних документів стосовно наявності розрахунку суми заборгованості за виконавчим написом № 10886від 17.10.2019 року.

Окремо суд звертає увагу на те, що ухвалою Нікопольського міськрайонного суду 20.02.2024 року зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.надати належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо вчинення спірного виконавчого напису. Зазначена ухвала разом із копією позовної заяви з додатками та ухвалою про відкриття провадження була направлена судом на офіційну адресу реєстрації місця знаходження нотаріуса.

Станом на дату ухвалення рішення ухвала суду від 20.02.2024 року не виконана.

Суд також приймає до уваги, що 26.11.2014 року до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін.

У зв`язку з визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц і від 15.04.2020 у справі №158/2157/17.

Отже, дійсно станом на час вчинення виконавчого напису 17.10.2019 року, постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору.

У матеріалах справи відсутній кредитний договір №37/8423CLBPS від 25.12.2013 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ОСОБА_1 , позивач факт укладання нотаріально посвідчених договорів заперечує, а відповідач, нотаріус не надали суду доказів протилежного. Натомість відповідач проти позовних вимог в частині визнання виконавчого напису не дійсним не заперечує.

Зазначене вище не було враховане нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, а тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Також представником позивача до суду надано уточнюючу позовну заяву в якій просить суд стягнути з ТОВ "Фінансова компанія управління активами" безпідставно набуті кошти у сумі 12636,57 грн., стягнуті у вигляді боргу на підставі виконавчого напису № 10886 від 17.10.2029 року, а також кошти стягнуті у вигляді виконавчого збору та витрат виконавчого провадження №61350901 Державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львова), а також стягнути солідарно з ТОВ "Фінансова компанія управління активамита" та державного виконавця судові витрати .

Відповідно до документів, наданих державним виконавцем, під час відкриття виконавчого провадження з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» по виконавчому провадженню № 61350901 в рахунок погашення боргу було стягнуто 12 636,57 грн., та на користь державного виконавця витрати виконавчого провадження у розмірі 1 482,69 грн..

За цих обставин суд приходить до висновку, що стягнута з позивача сума була набута без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 ЦК України).

З огляду на вище викладене, враховуючи, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» безпідставно набуло 12 636,57 грн., які були стягнуті з позивача за виконавчим написом, який було визнано таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» вказаних коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з державного виконавця в якості витрат на проведення виконавчих дій в сумі 1 482,69 грн., суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення гл.83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз ст.1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування ст.1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст.1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.

Частиною 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вказана позиція підтверджується постановою Верховного суду від 05 лютого 2020 року по справі № 201/8493/18.

Позивачем в порядку адміністративного судочинства дії та постанови виконавця не оскаржувались, неправомірними вони не визнавались.

Оскільки вказана основна винагорода та витрати на проведення виконавчих дій не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст.1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження, тому позовні вимоги в частині стягнення з державного виконавця коштів в сумі 1 482,69 грн. задоволенню не підлягають через недоведеність протиправності дій останнього.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», вважає доцільним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що в даному випадку становить 302,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову до суду.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 302,80 грн.

Крім того, враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», вважає доцільним стягнути на користь держави з відповідача не сплачений при зверненні до суду позивачем, яки звільнений від сплати судового збору, 50 відсотків судового збору за подання позовної заяви в розмірі 605,60 грн.

Оскільки вказана основна винагорода та витрати на проведення виконавчих дій не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст.1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження, тому позовні вимоги в частині стягнення з державного виконавця Рівненського міськрайонного відділу державної виконгавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) коштів в сумі 1 482,69 грн. задоволенню не підлягають через недоведеність протиправності дій останньої.

Керуючись ст.ст. 12,13,18,62,64,76,81,89,141,206,263-265,268 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 17.10.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 10886, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів у розмірі 24360,18 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 12 650,00 грн., сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами 3 240,14 грн., заборгованості за нарахованою та несплаченою пенею 8320,04 грн., та плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису 150,00 грн. - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на ОСОБА_1 судовий збір у сумі 302 (триста дві) грн. 80 коп. за подання заяви про забезпечення позову до суду.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 50 (п`ятдесят) відсотків сплаченого ним судового збору згідно з квитанцією від 14.02.2024 року у розмірі 227 302 (триста дві) грн. 80 коп. за подання заяви про забезпечення позову до суду.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у сумі 12 636 (дванадцять тисяч шістсот тридцять шість) грн. 57 коп. стягнуті у вигляді боргу на підставі виконавчого напису № 10886 від 17.10.2019 року.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. В. Рунчева