Справа № 373/656/25
Номер провадження 2/373/548/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Хасанової В.В., розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

В березні 2025 року представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке змінило свою назву на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 1333479 від 14.02.2020 у загальному розмірі 17 250,00 грн, а також судові витрати: судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

В обґрунтування позову представник зазначив, що 14.02.2020 ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав Заявку на отримання кредиту № 1333479. ТОВ «Мілоан» направив ОСОБА_1 електронне повідомлення (SMS) з одноразовим ідентифікатором, при уведенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору, який був відправлений кредитодавцем в особистий електронний кабінет ОСОБА_1 . У такий спосіб між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 1333479 від 14.02.2020.

ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 5 000,00 грн шляхом зарахування коштів у день укладення договору (30.12.2019), що підтверджується платіжним дорученням, яке долучене до матеріалів справи.

У погоджений умовами договору строк відповідач не виконав своє грошове зобов`язання за кредитним договором.

01.04.2020 кредитодавець ТОВ «МІЛОАН» на підставі Договору факторингу № 01/04 відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 1333479 від 14.02.2020.

13.12.2021 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на підставі Договору факторингу № 1/6 відступило позивачу ТОВ «Пінг-Понг» право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 1333479 від 14.02.2020

Сума грошової вимоги до ОСОБА_1 , яку первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», а останній ? позивачу ТОВ «Пінг-Понг» визначена первісним кредитором кредитодавцем ТОВ «Мілоан» та складає 17 250,00 грн, з яких: 5 000,00 грн борг по тілу кредиту; 11 250,00 грн заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн борг за комісією.

З моменту отримання кредиту та на день звернення до суду з даним позовом відповідач не здійснив жодного платежу на погашення кредитної заборгованості ні первісному, ні наступним кредиторам. А тому позивач, як новий кредитор, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у повному розмірі.

Ухвалою суду від 20.03.2025 у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Поштове відправлення на ім`я відповідача ОСОБА_1 з копією ухвали про відкриття провадження надіслане 26.03.2025 за адресою зареєстрованого місця проживання, наведеною у позовній заяві та згідно даних Переяславської міської ради, повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» а отже, вважається врученим відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Статтями 76-79 ЦПК України врегульовано, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Із наданої позивачем Анкети-заяви на кредит № 1333479, що створена 10.02.2020 вбачаються відомості про особу позичальника, сума кредиту 5 000,00 грн, строк на який надається кредит 30 днів з 14.02.2020; дата повернення кредиту: 15.03.2020; загальна сума до повернення (сукупна вартість кредиту) 9 750,00 грн, до якої включено: 5 000,00 грн сума кредиту; 3 750,00 грн проценти за користування кредитом за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. В Анкеті-заяві наявна таблиця, яка відображає процес оформлення та розгляду заяви позичальника, зокрема вказано, що 14.02.2020 о 11:36:48 відбулось підписання договору. По заяві позичальника № 1333479 кредитодавцем прийнято рішення 14.02.2020 про погодження умов кредитування на суму кредиту 5 000,00 грн, який надається на строк 30 днів; комісія за надання кредиту 20,00 % одноразово; процентна ставка 2,50 % за кожен день користування кредитом.

До матеріалів справи також долучено кредитний договір № 1333479 (індивідуальна частина) від 14.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , відповідно до якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Пунктом 1.3 договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів з 14.02.2020.

Пунктом 2.2.3 кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства.

Положеннями п. 2.3 договору передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах.

Із пункту 6.1 договору суд встановив, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua, а згідно п. 6.5 встановлено, що цей договір сторони визначили таким, що прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Пунктом 3.2.6 договору передбачено право кредитодавця передавати та будь-яким іншим чином відчужувати свої права за цим договором на користь третіх осіб у будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника.

Додатком № 1 до договору є Графік розрахунків, згідно якого у день закінчення строку, на який надається кредит, а саме: 15.03.2020 позичальник повинен повернути кредит у розмірі 5 000,00 грн та сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 1 000,00 грн, а також проценти, що розраховані за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом 3 750,00 грн, а всього 9 750,00 грн.

За змістом п. 2.1 кредит надається позичальнику шляхом переказу на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої ним для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua.

Також із платіжного доручення № 15238551 від 14.02.2020 вбачається, що ТОВ «Мілоан» як платником перераховано ОСОБА_1 на банківську картку «Mastercard» № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 5 000,00 грн із зазначенням платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору 1333479.

01.04.2020 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» уклали Договір факторингу № 01/04, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим договором.

Представником позивача у тексті позовної заяви зазначено, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» змінило свою назву на ТОВ «ВІН Фінанс», проте доказів цього не надав.

До позовної заяви додано копії платіжних інструкцій за період з 02.07.2020 по 14.05.2021 про перерахування ТОВ «ВІН ФІНАНС» грошових коштів відповідно до договору факторингу № 01/04 від 01.04.2020.

13.12.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» уклали Договір факторингу №1/6, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» свої права грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

З Витягів з Додатків до договорів факторингу № 01/04 від 01.04.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», а також № 1/6 від 13.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг», які є ідентичними та завірені посадовими особами ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та ТОВ «ВІН ФІНАНС» відображено залишок боргу на момент відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за договором № 1333479 від 14.02.2020 на загальну суму 17250,00 грн, з яких: 5 000,00 грн тіло кредиту; 11 250,00 грн відсотки; 1 000,00 комісія.

На підтвердження суми кредитної заборгованості, яку позивач ТОВ «ФК «Пінг-Понг» просить стягнути з відповідача до позовної заяви долучено складену первісним кредитором (ТОВ «Мілоан») інформацію під назвою «Відомість про щоденні нарахування та погашення» за договором № 1333479 укладеного з ОСОБА_1 , який охоплює період з 14.02.2020 по 14.05.2020.

Згідно згаданої «Відомості» кредитодавця у день укладання договору 14.02.2020 відповідачу ОСОБА_1 зараховано надання кредиту в розмірі 5 000,00 грн, а також нараховано комісію за оформлення кредиту у розмірі 1 000,00 грн. З наступного дня з 15.02.2020 до 14.05.2020 протягом 90 днів нараховані щоденні проценти по 125,00 грн за ставкою визначеною у договорі 2,50 %. У підсумку визначено загальний борг за кредитом у розмірі 17 250,00 грн, з яких: 5 000,00 грн тіло кредиту; 11 250,00 грн відсотки; 1 000,00 комісія.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування».

За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором ? це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже із аналізу означених норм матеріального права суд доходить висновку, що договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (відповідача), або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю).

За змістом п. 6.1 наданого позивачем кредитного договору № 1333479 від 14.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 суд встановив, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua, а згідно п. 6.5 встановлено, що цей договір сторони визначили таким, що прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Водночас із пункту 10 Кредитного договору, а також Додатку № 1 до кредитного договору вбачається відсутність електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором, як і відсутність електронного підпису позикодавця.

Із анкети-заяви на кредит № 1333479 від 10.02.2020, що роздрукована позивачем із сайту miloan.ua, наявна інформація щодо суми кредиту, строку кредиту, суми до повернення (з врахуванням комісії та процентів), анкетних даних фізичної особи, що співпадають із відповідними даними відповідача. Водночас встановлено, що у цьому письмовому доказі, що наданий позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, також, як і в кредитному договорі, відсутній електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором.

Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів юридичному факту, що відповідач виявив волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом цивільної справи.

Крім того, позивач, на підтвердження факту укладення відповідачем кредитного договору та виконання ТОВ «Мілоан» як позикодавцем його умов в частині передачі грошових коштів позичальнику у сумі 5 000,00 грн, у позовній заяві посилається на платіжне доручення № 15238551 від 14.02.2020.

На підставі вказаного документа встановити дійсність перерахунку ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 грошових коштів як кредитних в сумі 5 000,00 грн не вбачається за можливе, оскільки платіжне доручення не містить таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення (у платіжному дорученні відсутній підпис працівника банку, відповідального за здійснення операції, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком означеної операції) та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (будь яких підписів, в тому числі електронних цифрових, платіжне доручення не містить). Із дослідженого платіжного доручення судом також встановлено відсутність будь-яких банківських відміток.

Суд звертає увагу також на те, що у платіжному дорученні № 15238551 від 14.02.2020 зазначено в графі «Код банку» Mastercard та в графі «Рахунок №» номер платіжної картки НОМЕР_1 .

Крім того, ні анкета-заява, ні кредитний договір, ні графік розрахунків як додаток до нього, не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «Мілоан» мало перерахувати кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн відповідачу, зокрема, що зазначений у платіжному дорученні № 15238551 від 14.02.2020.

Таким чином, додане до позовної заяви платіжне доручення, що завірене лише підписом особи і печаткою ТОВ «Мілоан», із зазначенням номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Із матеріалів справи вбачається, що 01.04.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», яке змінило свою назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01/04. З платіжних інструкцій за період з 02.07.2020 по 14.05.2021 про перерахування грошових коштів відповідно до договору факторингу № 01/04 від 01.04.2020 вбачається, що ці кошти були перераховані ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Проте, подальшому 13.12.2021 було укладено договір факторингу № 1/6 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг».

Водночас судом встановлено, що витяги з Додатків до договорів факторингу № 01/04 від 01.04.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», а також № 1/6 від 13.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг», є ідентичними та завірені посадовими особами ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Таким чином, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують, що у відповідності до вимог закону, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ», яке змінило свою назву на ТОВ «Фінансова компанія «Совентіс», набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1333479 від 14.02.2020.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, в зв`язку з недоведеністю вимог.

Судові витрати в силу ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові, відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:

Позивач ? Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», , адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, м. Бровари, Київська область, 07406,

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя В.В.Хасанова