Провадження № 2/752/9718/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Савчук К.Р., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У позові зазначає, що з відповідачем прожили разом майже два десятиліття, з яких 11 років у зареєстрованому шлюбі. У квітні 2025р., як вказує позивачка, вона дізналася про подружню зраду. Такі дії відповідача свідчать про свідоме і грубе порушення подружніх обов`язків, знецінення спільного життя та завданої моральної шкоди, яка має очевидний і тяжкий характер для позивача, оскільки довелося пережити подвійне приниження: спочатку від самої зради, а згодом - від повторної (систематичної) зради та безжального залишення сім`ї після отриманого прощення. Вчинки відповідача підривають засади подружнього життя, суперечать ч. 3 ст. 55 Сімейного кодексу України та є підставою для розірвання шлюбу, оскільки, на переконання позивача, вона абсолютно впевнена, що подальше життя і збереження сім`ї стало неможливим.

У наданих письмових поясненнях відповідач заперечує щодо обставин розлучення, викладених у позовній заяві позивачем. Вказує, що розрив сімейних стосунків стався не через зраду, якої не було, а через поступове погіршення взаємин між сторонами, як подружжям. Саме негативне ставлення позивачки до відповідача, її відстороненість та небажання працювати над збереженням взаєморозуміння призвели до того, що проживання однією сім`єю стало неможливим, а шлюб перетворився на формальність. Відповідач пояснює, що висунуті позивачем обвинувачення у зраді, їх гучне та образливе подання свідчать не про реальні факти та існуючі причини розірвання шлюбу, а про намагання позивача використати майбутнє судове рішення в цій справі (зокрема його описову частину) у своїх інтересах у потенційних судових процесах проти відповідача, а також завдати шкоди діловій та особистій репутації. Відповідач зазначає, що такі дії позивача є особливо обурливими з огляду на те, що весь цей час з моменту припинення проживання однією сім`єю відповідач намагається зберегти з позивачем доброзичливі та цивілізовані відносини з огляду на повагу до неї як до матері дітей. З метою підтримки позивача та повного утримання спільних дітей, як зазначає відповідач, ним вже було подаровано позивачу квартиру, а також вжито всіх заходів для якнайскорішого укладення договору про сплату аліментів шляхом складання

проектів договору та погодження їх з позивачем та її представником. Зазначені дії, на думку відповідача, свідчать не про знецінення інституту сім`ї чи недобросовісне ставлення, як вказує позивач, а навпаки - про відповідальність та бажання врегулювати відносини мирним шляхом. Усі твердження позивача про подружню зраду та безпідставне залишення сім`ї після отриманого прощення слід розцінювати як необгрунтовані й такі, що не відповідають дійсності. Разом з тим, як зазначає відповідач, оскільки між сторонами втрачено взаєморозуміння, а подальше спільне життя та збереження шлюбу об`єктивно неможливі і суперечать інтересам сторін, є доцільним припинити юридичний зв`язок між сторонами шляхом розірвання шлюбу.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.08.2025р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Сторони перебувають у шлюбі з 23.08.2014 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1153, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу мають доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

Як на причину звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу позивач вказує на подружню зраду чоловіка.

При цьому в письмових поясненнях відповідач зазначає про недоведеність позивачем цієї причини для розірвання. У свою чергу, пояснює неможливість перебування з позивачем у шлюбі погіршенням відносин між сторонами, відстороненість позивача від відповідача та небажання позивача працювати над збереженням взаєморозуміння. Вказує на те, що шлюб носить формальний характер та про неможливість у подальшому проживати з позивачем однією сім`єю.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз`яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя,

дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Сторони не виявили бажання примиритись.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіки до шлюбу не допускається.

Частинами 2, 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Враховуючи наведені норми, а також з огляду на те, що в суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, а відповідач також не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, стосовно обставини розлучення, викладеної в позові, а саме зради відповідача, наявність якої відповідач заперечує, суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджується вказана обставина.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Оскільки судом задоволено позовні вимоги, то відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 211,20 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

2. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 23 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1153.

3. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.) грн. судового збору.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення суду складено та підписано 25.09.2025р.

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА