Справа № 464/364/25 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/1641/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І., без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 квітня 2025 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіі,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2025 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , площею 114,2 кв.м. та відповідно користується послугами позивача. З 01 грудня 2021 року діють нові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, змінено порядок розподілу між споживачами у будівлі послуг з постачання теплової енергії.

У відповідності до умов договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Надання послуг підтверджується актами про включання систем теплоспоживання за 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023 та 2023/2024 опалювальні сезони, опитувальним листом споживача теплової енергії та інформацією за ВОТЕ. Оскільки ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку, відтак є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вищевказаною адресою, зокрема послуг з постачання теплової енергії та гарячої води в тому числі для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, приєднане теплове навантаження, абонентське обслуговування, а відтак повинен брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування (МЗК), та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (ФВБС).

Всупереч наведеному та чинних договорів відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати за надані послуги, у зв`язку з чим за період з 01 грудня 2021 року по 30 вересня 2024 року виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на їхню користь заборгованість за період з 01 грудня 2021 року по 30 вересня 2024 року у розмірі 15 665,72 грн.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 10 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (, місцезнаходження м. Львів, вул. Д.Апостола, 1) заборгованість за період з 01 грудня 2021 по 30 вересня 2024 у розмірі 15 665 (п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень 72 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Наголошує на тому, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки наявним в матеріалах справи доказам на підтвердження того, що спірне нежитлове приміщення мансарди №VII пл.114 кв.м., в буд. АДРЕСА_1 ніколи не було та не є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а в приміщенні відсутні та не були передбачені проектною документацією технічні можливості споживання вказаних житлово-комунальних послуг.

Також зазначає, що суд не надав оцінки наявному в матеріалах справи Акту огляду приміщення від 08 квітня 2025 року, який складено комісією у складі уповноважених представників ЛМКП «Львівтеплоенерго», Сихівської районної адміністрації ЛМР та ОСОБА_1 та яким встановлено, що нежитлове приміщення мансарди № VII пл. 114 кв.м. будинку АДРЕСА_1 розміщено у горищі другого підїзду та немає жодних комунікацій трубопроводів та нагрівальних приладів системи центрального опалення та гарячого водопостачання. Також судом не надано оцінки наданим відповідачем фото та відео доказам стану спірного приміщення, а також технічній документації на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вважає, що суд помилково та необґрунтовано вважав доведеним факт споживання відповідачем житлово-комунальних послуг, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго» на основі юридичного факту реєстрації права власності відповідача на спірне нежитлове приміщення мансарди № VII пл. 114 кв.м. будинку АДРЕСА_1 за відстуності встановленого факту «отримання житлово-комунальної послуги для власних потреб»

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова від 10 квітня 2025 року у справі №464/364/25 за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та прийняти нове рішення - яким у позові відмовити повністю.

Окрім цього, просить в апеляційній скарзі витребувати у ОСББ «СИХІВСЬКА-21» та АОСББ «СУЧАСНЕ ЖИТЛО письмові докази щодо балансової приналежності житлового будинку, про загальну опалювальну площу та про загальнобудинкові мережі центрального опалення та/або гарячого водопостачання.

30 травня 2025 року на адресу суду від представника позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому з доводами, наведеними в апеляційній скарзі не погоджується. Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова у справі 464/364/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 26 вересня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №407036819 від 06.12.2024, свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення №С-02932, відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення №VII, пл. 114.2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 104-105, 151).

Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» до будинку відповідача надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що зокрема підтверджується актами про включення системи теплопостачання у приміщенні будинку відповідача за 2021, 2022, 2023 роки (а.с. 25, 26, 27, 28).

Як видно з опитувального листа АОСББ від 18.12.2018 розмір максимального теплового навантаження об`єкта ОСОБА_1 площею 114,2 кв.м., складає 0,00450 Гкал/год. та обсяг втрати тепла трубопроводними системами опалення становить 0,000080 Гкал/год. Такий опитувальний лист складено за участі підприємства споживача АОСББ «Сучасне житло» та проектної організації ПП «АРК-проект» (а.с. 29-30).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за надані послуги до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2021 по 30 вересня 2024 відповідачу здійснено нарахування за послуги з постачання теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та абонентське обслуговування з постачання теплової енергії в розмірі 15 409,89 грн, а також пеню в розмірі 255,83 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути за період з 01 грудня 2021 року по 30 вересня 2024 заборгованість у розмірі 15 665,72 грн.

З огляду на наведені законодавчі положення та обставини справи відповідач не звільняється від оплати витрат на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та плати за абонентське обслуговування, нарахування яких підтверджується відомостями, наданими позивачем.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правовідносини.

Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Пунктом 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 за №830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку).

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статтей 10 та 11 Закону України «Про електронну комерцію» (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця).

На офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» розміщено публічний типовий договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії, а саме зразок індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі індивідуальний договір) від 1 грудня 2021 року (https://lmkp.lte.lviv.ua/images/pdoggv.pdf), а відтак між сторонами наявні договірні правовідносин.

Згідно з пунктами 1, 2 індивідуального договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Такий договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства https://lmkp.lte.lviv.ua.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №407036819 від 06 грудня 2024 року , свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення №С-02932, відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення №VII, пл. 114.2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 . А тому зобов`язаний нести витрати на забезпечення функціонування внутрішньоприбудинкової системи опалення та плати та абонентське обслуговування.

Відповідно до положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, укладених з 01 грудня 2021 року, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язалось надавати відповідачу послуги, а відповідач оплачувати їх у встановлені строки.

Факт надання послуг підтверджується актами про включення системи теплопостачання у приміщенні будинку відповідача за опалювальні сезони 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023 та 2023/2024 роки, а також опитувальним листом споживача теплової енергії та інформацією з ВОТЕ.

Згідно з статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Частиною першою статті 5 вказано, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.

У статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», дано визначення поняттю:

спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Система опалення та гарячого водопостачання відноситься до сантехнічного обладнення, і, отже належить мешканцям на праві спільної сумісної власності, тобто є спільною власністю всіх власників приміщень у багатоквартирному будинку.

Враховуючи вищенаведене, усі співвласники (в тому числі власники нежитлових вбудованих, вбудовано-прибудинкових, прибудованих приміщень) повинні нести спільні витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку, включаючи забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень у ньому.

Плата за абонентське обслуговування є обов`язковий платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг незалежно від кількості спожитої послуги. Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі Закон про комерційний облік) регулює відносини щодо комерційного обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання; розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг.

Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» надано визначення:

вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом;

вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Отже, особи, які є власниками об`єктів нерухомого майна у багатоквартирному будинку (включаючи тих, що мають окремий інженерний ввід), обладнують свої приміщення саме вузлами розподільного обліку. В той час, як будівля загалом або її частина (під`їзд) обладнується вузлом комерційного обліку.

Теплопостачальна організація здійснює комерційний облік споживання теплової енергії, наданої для всього будинку як єдиного майнового комплексу.

Співвласники житлових та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку оплачують послуги з постачання теплової енергії, яка використовується для опалення всього будинку: як квартир і нежитлових приміщень, так і місць загального користування, допоміжних приміщень, а також функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Відповідно до ст. 10 Закону про комерційний облік, визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку:

2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

6) обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою;

Варто наголосити, що самостійним об`єктам нерухомого майна присвоюється адреса, а саме: квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням.

Отже, враховуючи вищенаведене, споживач-власник або орендар приміщення (включаючи тих, що мають окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі), яке є самостійним об?єктом нерухомого майна, в багатоквартирному будинку повинен приймати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, в тому числі, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та гарячого водопостачання у відповідності до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Окремо варто зазначити, що відповідно до частини шостої статі 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

На виконання положень Закону про комерційний облік була затверджена Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (далі Методика).

Відповідно до пункту 3 розділу І цієї Методики розподіл обсягів спожитих у будівлі/ будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (Qопз.п.б) здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики.

Відповідно до пункту 12 розділу IV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Відповідно до пунктів 24 та 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №830, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення №VII, пл. 114.2 кв. м., що є частиною багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

До будинку за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що зокрема підтверджується актами про включення системи теплопостачання у приміщенні будинку відповідача за 2021, 2022, 2023 роки.

Таким чином, відповідач фактично отримує послугу з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення та несе витрати, оскільки відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та наказу Державного комітету України з питань житлово-комунальних послуг № 76 від 17 травня 2005 року від 17 травня 2005 року такі надаються безперебійно.

Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Враховуючи вищенаведене, виконавці розподілу комунальних послуг (теплопостачальні організації) зобов`язані розподіляти загальний обсяг спожитої теплової енергії у багатоквартирному будинку на усіх споживачів, у тому числі на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

В свою чергу співвласники усіх житлових і нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку, в т. ч. вбудованих, прибудованих, нежитлових приміщень комерційного поверху, цокольних приміщень, гаражів, мансард, тощо, з проходженням внутрішньобудинкових теплових мереж чи без мереж, за умови, що вони є складовою даного будинку, як єдиного майнового комплексу, а не самостійними об`єктами нерухомого майна, яким присвоєна окрема адреса, зобов`язані приймати участь в розподілі обсягів теплової енергії, використаної для опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку, та обсягів теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з опитувальним листом АОСББ від 18 грудня 2018 року розмір максимального теплового навантаження об`єкта ОСОБА_1 площею 114,2 кв.м., складає 0,00450 Гкал/год. та обсяг втрати тепла трубопроводними системами опалення становить 0,000080 Гкал/год.

3 01 грудня 2021р. ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснює розрахунки кількості спожитої теплової енергії на опалення для споживачів, які отримують послуги з постачання теплової енергії на опалення за порядком, визначеним статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», вимогами «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих і будівлі комунальних послуг», затвердженої Наказом Мінрегіонбуду та ЖКГУ N?315 від 22 листопада 2018р. зі змінами та доповненнями, затвердженими наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021р. N?358 та рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №972 від 01 листопада 2021р. «Про встановлення ЛМКП«Львівтеплоенерго» тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуг з постачання теплової енергії та гарячої води».

Відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів послуги складаються з:

- фактично спожитої теплової енергії ( опалення згідно показів приладу обліку, обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (ФВБС) );

- приєднане теплове навантаження;

- абонентське обслуговування.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за надані послуги до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2021 по 30.09.2024 відповідачу здійснено нарахування за послуги з постачання теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та абонентське обслуговування з постачання теплової енергії в розмірі 15 409,89 грн, а також пеню в розмірі 255,83 грн.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування зробленого позивачем розрахунку щодо розміру заборгованості.

З огляду на те, що нежитлове приміщення №VII, пл. 114.2 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , є у власності відповідача, на нього як власника нежитлового приміщення законом покладено обов`язок приймати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, в тому числі, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та гарячого водопостачання.

Тому, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що з ОСОБА_1 підлягає до стягнення на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01 грудня 2021 року по 30 вересня 2024 року у розмірі 15 665,72 гривень.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі міститься клопотання про витребування у ОСББ «СИХІВСЬКА-21» та АОСББ «СУЧАСНЕ ЖИТЛО» письмових доказів.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що судом першої вже було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача, про витребування доказів щодо балансоутримувача будинку, опалювальної площі та розрахунків теплового навантаження.

Проте, в апеляційній скарзі відсутні доводи, які б давали підставу дійти висновку, що судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів.

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.