Справа № 344/4082/23
Провадження № 2/344/223/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря судового засідання Бурянна Н.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Леник Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 до Державного закладу «Прикарпатський центр репродукції людини» Міністерства охорони здоров`я України, третя особа: Міністерство охорони здоров`я України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що у 2017 році позивачка з чоловіком звернулась до Державного закладу «Прикарпатський центр репродукції людини» Міністерства охорони здоров`я України для лікування безпліддя. За результатом проходження медичних процедур, ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син. Висновком судового експерта О.О. Берещак від 21.12.2021 № СЕ-19/114-21/19004-БД Львівського науково дослідного експертно-криміналістичного центру біологічне споріднення дитини виключається як у матері, так і в батька. Ці обставини позивач пов`язує із неправомірним використанням співробітниками Державного закладу «Прикарпатський центр репродукції людини» Міністерства охорони здоров`я України допоміжних репродуктивних технологій, а саме донацію гамет та донацію ембріонів, згоду на які подружжя не надавало.

Тому позивачка просила суд стягнути з Державного закладу «Прикарпатський центр репродукції людини» Міністерства охорони здоров`я України матеріальну шкоду у розмірі 1 893 983,5 гривень та моральну шкоду 1 000 000, 00 гривень, а також витрати на правничу допомогу та судовий збір в інших спорах за її участі з підстав народження дитини без кровного споріднення з подружжям.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав перед судом пояснення про те, що позивачка та її чоловік в 2018 р. уклали з відповідачем договір на лікування; позивачка народила дитину; позивачка та її чоловік надали згоду на використання свого біологічного матеріалу; завагітніла з 3 спроби; чоловік позивачки зробив тест на батьківство, яким встановлено відсутність кровного споріднення з дитиною; відповідачка зробила тест на батьківство, яким встановлено відсутність кровного споріднення з дитиною; чоловік відповідачки подав позов про виключення запису про батьківство дитини; позивачка раніше подала позов до відповідача про стягнення аліментів, але відмовилась від позову в апеляційній інстанції та рішення визнано нечинним; усе зазначене через невірне лікування; відповідач використав чужорідний біологічний матеріал; аліменти з відповідача на користь позивача повинні складати 8000 гривень; 8000 гривень аліментів помножені на 216 місяців до повноліття дитини складають 1800000; моральна шкода складає 1800000 гривень; методологія лікування не передбачала використання чужорідного матеріалу; 56 400 гривень витрати на правову допомогу в інших справах, в яких приймала участь позивачка; моральна шкода через довгий період в часі і те, що дитина не її і не з того матеріалу, а її чоловік вдався до різних методів, щоб виселити позивачку; позивачка взяла тягар виховання дитини, яка не її це обґрунтовує 1000000 гривень стягнення з відповідача; мета лікування була досягнута народження дитини; дитина народилась здоровою; шкоди здоров?ю чи життю позивачки не було завдано; адвокат позивача був представником в інших справах; ми заперечували позов чоловіка позивачки ОСОБА_3 ; ми вважали, що ОСОБА_4 невірно відібрав зразки для експертизи; позивачка не оспорювала свого материнства щодо дитини; «дитинку потрібно утримувати» - це матеріальна шкода.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов та надала перед судом пояснення про те, що відповідач не був учасником справ за участю позивачки та її чоловіка, а тому будь-якої преюдиції рішення в їх спорах щодо відповідача не мають; будь-яких оцінок щодо дій працівника відповідача в рішеннях немає; актовий запис про виключення відомостей про батьківство не пов?язаний з будь-якими діями відповідача; позивач самостійно відмовилась від стягнення аліментів з її чоловіка; бажаною метою лікування позивачки було народження нею дитини і таку мету відповідач їй забезпечив; в якості матеріальної шкоди вказано витрати на правничу допомогу та судовий збір в інших судових спорах за участі позивача, в яких відповідач не приймав участь; витрати на правову допомогу це не збитки, як вказує позивач, вони компенсуються за судовим рішенням у відповідному спорі, а не на підставі самостійного позову про стягнення витрат на правову допомогу та судового збору; витрати на правову допомогу та судовий збір не стягуються з інших учасників, які не були учасниками відповідного судового провадження, як не був ним відповідач в спорах між позивачкою та її чоловіком; витрати на правову допомогу та судовий збір не стаються самостійним вимогами за окремими самостійними позовами; позивачка відмовилась від позову до ОСОБА_5 , а тому втратила відповідне право вимоги; судове рішення першої інстанції нечинне; батьки утримують дітей на підставі Конституції України; обов`язки зі сплати аліментів не передаються і не перекладаються на будь-яких інших осіб; сума претензії за матеріальною шкодою позивачкою та її адвокатом не обґрунтовані взагалі ні за правовими підставами, визначеними законом, ні за її частинами, ні за фактичними обставинами будь-якого порушення прав; в спорах зі своїм чоловіком позивачка подала письмові пояснення, які прямо суперечать її поясненням в цій справі; на час укладення договору про лікування позивачка була попереджена про те, що є можливість народження дитини, з якою не буде кровного споріднення у батьків; в іншому судовому спорі позивачка визнавала обставину, що її було попереджено, що є можливість народження дитини, з якою не буде кровного споріднення батьків; позивачка особисто подала відповідачу письмову згоду на використання інших біологічних зразків; пояснення позивачки про те, що її не повідомляли про можливість народження дитини, у якої не буде кровного споріднення з батьками є неправдивими і суперечать її ж поясненням в інших судових засіданнях та спорах за її безпосередньої участі; позивачка надала відповідачу згоду на використання чужого біологічного матеріалу; донацію при лікуванні позивачки відповідач не використовував; в попередні періоди зберігалась можливість позивачки завагітніти природним шляхом; позивачка могла звертатись до інших лікувальних закладів чи вдаватись до інших методів; укладення договору з відповідачем не свідчить, що позивачка завагітніла саме від лікування відповідача; 02/04/2018 позивачка надала письмову заяву-згоду про використання біологічного матеріалу не позивачки та ОСОБА_5 ; позивачка є недобросовісно, оскільки надає не правдиві пояснення, а ті, які вигідні їй для даного предмету спору; ухвала від 12 жовтня не містить судового припису про встановлення материнства, експерт вийшов за межі ухвали і за межі предмету судового спору; обсяг дослідження експерта на підставі ухвали суду визначається змістом ухвали суду; попередження експерта про кримінальну відповідальність стосується тільки предмету дослідження за змістом ухвали суду; отже висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки здійснений не на підставі і не за предметом, що вказаний в ухвалі суду про призначення та проведення експертизи; експерт проводить експертизу лише щодо питань поставлених судом; отже відсутній будь-який доказ про те, що позивачка немає кровного споріднення з її дитиною; суд не бере до уваги докази, які отримані не порядку, що передбачений законом, оскільки вони недопустимі; «медікал дженомікс» вказало, що отримання зразків здійснено з порушенням встановленого порядку таких дій і тільки для особистого користування та не можу бути використано для судових розглядів; в ч. 5 ст. 106 ЦПК України вказано, що висновок судового експерта має направлятись безпосередньо до суду; правило добросовісного поводження позивачем не дотримано і порушено; в різних процесуальних документах позивачка визнає, що її було попереджено про можливість народження дитини без кровного споріднення; а в інших документах позивачка вказує, що це було для неї шоком; доктрина суперечливої поведінки забороняє дію в супереч своєї попередньої поведінки; безплідність позивачки вилікувана відповідачем; науково можливим є народження дитини у якої біологічні зразки відрізняються від біологічних зразків її батьків і таке явище носить назву «химеризм»; відповідач намагався врегулювати спір з позивачкою для уникнення розголошення, але згоду не отримали, але це не має відношення до предмету спору; будь-яких порушень методик лікарями відповідача не було здійснено, оскільки позивачка надала згоду на використання методів її лікування, серед яких і ті, що мають наслідком відсутність кровного споріднення дитини і батьків; про усі ризики штучного запліднення позивачку було попереджено і вона це визнала; є комісійний висновок лікарів, що штучного запліднення не було; відповідач не може отримати інформацію про звернення позивачки до інших клінік і використання нею інших методик і про природне завагітнення; відповідачка не оспорювала свого материнства та є матір`ю дитини; будь-якої шкоди відповідач не завдав позивачці; заяву про надання згоди позивачкою та її чоловіком на використання чужих біоматеріалів для лікування позивачки, в якій підпис її чоловіка виявився підробленим, відповідачу надала сама позивачка; отриманий позивачкою результат є безпосереднім наслідком її дій.

Міністерство охорони здоров`я України заперечило позов з тих підстав, що: «… відносини між пацієнтами та закладами охорони здоров`я, які забезпечують застосування методик допоміжних репродуктивних технологій, та визначає механізм та умови застосування методик допоміжних репродуктивних технологій регулюються Порядком застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.09.2013 № 787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 02.10.2013 за № 1697/24229 (далі - Порядок). Згідно пункту 1.8 Порядку питання щодо застосування методик ДРТ вирішується після оформлення заяви пацієнта/пацієнтів щодо застосування допоміжних репродуктивних технологій за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку (далі - Заява пацієнта щодо застосування допоміжних репродуктивних технологій), медичного огляду та відповідного обстеження. Відповідна заява подружжя ОСОБА_6 від 10.07.2017 міститься у Медичній картці подружньої пари № 3173 ДЗ «Прикарпатський центр репродукції людини» МОЗ… позивачем долучено до позовної заяви рішення Івано-Франківського суду Івано-Франківської області від 10.01.2020 у справі № 344/21277/19 яке стосується розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_6 . Слід звернути увагу суду, що підставами розлучення, як зазначається в рішенні є обґрунтування чоловіка про те, що «сімейне життя не ладилося», у зв`язку з чим чоловіком було піддано сумніву факт свого батьківства, спільне життя не склалося, шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть. Отже, розлучення відбулось аж ніяк не через дії співробітників Центру, як зазначає позивач… В свою чергу, в постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 14.02.2022 у справі № 344/1962/19 зазначено про допит свідків лікарів Центру, які підтвердили що лікарями Центру не проводилось донації гамет та донації ембріонів і відповідна згода подружжя не надавалась… у Медичній картці подружньої пари № 3173 ДЗ «Прикарпатський центр репродукції людини» МОЗ міститься заява подружжя ОСОБА_6 від 02.04.2018 про застосування допоміжних репродуктивних технологій за формою, наведеною в додатку 2 Порядку, підпис у якій, згідно з Висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ІваноФранківським відділенням від 04.08.2020 № 1648/1649/20-28 виконано не чоловіком ОСОБА_7 , а іншою особою. Постановою Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 344/1962/19 надано висновок цим діям, та зазначено, що на кожну спробу до настання вагітності окрема заява не підписується та підписана подружжям заява 10.07.2017 поширюється на проведення необхідної кількості спроб за певним методом… народження дитини, біологічна спорідненість якої відсутня як у матері, так і в батька можлива й через ряд інших обставин таких як, наприклад, умисне, без погодження з чоловіком, використання позивачем послуг інших клінік, із застосуванням інших методів ДРТ в тому числі донації, враховуючи той факт що заяву від 02.04.2018, підпис на якій виконано не чоловіком ОСОБА_7 , а іншою особою, приносила сама позивач з власних мотивів до Центру, а також слова позивача про обізнаність чоловіка ОСОБА_7 на момент реєстрації дитини про відсутність споріднення, що зазначені в постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 344/1962/19.

Відповідач не був учасником судових розглядів за участю позивачки та її чоловіка, а тому будь-якої преюдиції рішення в їх спорах щодо відповідача не мають та стороною позивача не доведені.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином усі фактичні обставини, які є підставою позову підлягають доведенню кожною заінтересованою стороною спору.

В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлені наступні обставини.

В ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

В позові вказано, що бажаючи народити дитину позивачка та її чоловік звернулись до відповідача у 2017 році за медичною допомогою для проведення лікування з метою народження дитини. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син.

Ці обставини визнані усіма сторонами.

Разом з цим в ч. 6 ст. 81 ЦПК України вказано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так засновані на припущеннях та не належать до юридично вірогідних пояснення позивача про те, що чоловік відповідачки розірвав з нею шлюб саме через те, що в результаті лікування народилась дитина без кровного споріднення з ним.

В ч. 1 ст. 21 СК України вказано, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Тому позивачкою не доведено перед судом тієї обставини, що її чоловік розірвав з нею шлюб саме через народження дитини. Так само спростування обставини не походження дитини від чоловіка позивачки не визначалось законом в якості перешкоди для реалізації чоловіком позивачки його права на розірвання шлюбу з позивачкою та не призвело б до поновлення шлюбу позивача та ОСОБА_8 .

Отже і з цих підстав вказані пояснення сторони позивача засновані на припущеннях, а тому не можуть бути обґрунтуванням позову в частині моральної шкоди і матеріальних збитків.

Так само в ч. 2 ст. 141 СК України вказано, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже обсяг прав і обов?язків позивача щодо дитини, внаслідок її материнства не залежить від розірвання шлюбу за участі позивача.

У свою чергу загальновідомим є те, що материнство є комплексним поняттям, що охоплює біологічний, соціальний, психологічний та правовий стан жінки, пов`язаний із вагітністю, народженням і вихованням дитини, правами та обов`язками матері дитини, включно із інститутами прийомного материнства, опікунства, сурогатного материнства.

Позивачем не доведено перед судом існування в правовій системі правового поняття «кровна матір дитини», яке використано позивачкою в її позові. В законодавстві України з цим терміном не пов?язано виникнення, зміна або припинення будь-яких відносин.

Суду не надано доказу того, що договір позивача та відповідача про лікування передбачає відповідальність за майнову чи моральну шкоду за народження «не кровної дитини».

Отже правових підстав для застосування відповідальності відповідача, яка б виникла за договором з позивачем перед судом не доведено. На будь-які положення договору чи його порушення позивач не покликався.

В ч. 1 ст. 23 СК України вказано, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Однак порушення будь-яких прав позивача внаслідок її лікування перед судом не доведено.

Відповідачем спростовано припущення позивача про те, що під час її лікування було допущено порушення прав позивача.

Так само не належить до сфери відповідальності відповідача та обставина, що чоловік відповідачки виселяв її усіма можливим способами, про що надав пояснення в судовому засіданні представник позивача.

Відповідач не несе відповідальність за конфлікти позивача з чоловіком, з яким вона перебувала в шлюбі.

Крім цього в ч. 1 ст. 78 ЦПК України вказано, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

В даному спорі жодна зі сторін не просила суд про проведення експертизи та не подала суду висновку експерта, здійсненого саме для потреб судочинства в даному провадженні і за даним предметом спору.

В ч. 1 ст. 110 ЦПК України вказано, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідач не був стороною спорів, в яких проводились експертизи за участі позивачки, її чоловіка та дитини; судові рішення, постановлені без відповідача не мають в спорі за його участі преюдиційного значення. У відповідача не було можливості ставити запитання перед експертом для проведення дослідження чи прийняти участь в його допиті.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи.

В ч. 2 ст. 107 ЦПК України вказано, що експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати.

Представник відповідача категорично заперечила висновок експерта від 21.12.2021, надала пояснення про те, що він є недопустимим доказом, експерт самостійно визначив предмет дослідження щодо материнства позивачки, відібрав зразки з порушенням встановленого законом порядку, склав висновок за самостійно визначеними питаннями, без їх погодження із судом, що розглядав справу, без погодження зі сторонами, а відповідач взагалі не був стороною того спору і обставини за ним не застосовуються до спору за участі відповідача.

Отже висновок від 21.12.2021 №СЕ19/114-21/19004-БД Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру експерт Беркещак О.О. досліджував материнство без відповідного доручення, з власної ініціативи, на основі самостійного збирання зразків, що є порушенням цивільного процесуального законодавства та Закону України «Про судову експертизу».

Тому відповідний висновок експерта підлягає відхиленню як недопустимий доказ.

Також позивачкою надано суду експертне заключення про біологічне материнство №MG19-61795 від 07.02.2019 року лабораторії Medical Genomiks LTD, в якому серед іншого вказано, що зразки ДНК, при аналізі яких були отримані вищевказані дані не були взяті у відповідності із встановленою юридичною процедурою для надання результатів ДНК аналізу в судові інстанції. В зв`язку з цим, результати здійснених аналізів можуть не мати сили при судовому розгляді. Всі учасники дослідження розуміють та приймають той факт, що результати здійсненого ДНК аналізу надаються виключно для особистої інформації».

Експертне заключення № MG 19-61795 від 07.02.2019 р не містить попередження експерта про кримінальну відповідальність, як це передбачено ст.106 ЦПК України.

Відповідач категорично заперечив це заключення.

Отже даний документ не відповідає критеріям юридичної вірогідності, які можуть бути використані в якості засобів доказування визначеного ЦПК України висновку експерта.

Відповідач просив суд застосувати висновок Верховного Суду У постанові Верховного Суду від 05.04.2023р. у справі №742/2662/21 наступного змісту: «Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

До матеріалів даної справи долучено відзив, наданий ОСОБА_2 у справі № 344/1824/19. Зокрема, відповідачка зазначає, що «...згідно Звіту MG 19 61795 від 07.02.2019 року ОСОБА_2 не є біологічною матір`ю. Про наявність таких ризиків як Позивач так Відповідач були повідомлені спеціалістами Прикарпатського центру репродукції людини, ще при укладенні договору та відібранні згоди на Екстракорпоральне запліднення».

В тексті «позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» у справі № 344/4082/23 відповідачка надає наступні твердження «для розвіяння сумніву у тому, що я є кровною матір`ю дитини, мною проведено відповідний тест. Однак, згідно з експертним заключенням про біологічне материнство №MG 19-6175 від 07 лютого 2019 року, виконаним лабораторією «Medical Genomics Ltd», біологічне материнство передбачуваної матері ( ОСОБА_2 ) до дитини ( ОСОБА_9 ) виключається, ймовірність материнства складає 0%. Результати тесту були для мене шоком та завдали значних моральних страждань». У 2019 році позивачка визнала, що була попереджена про ризики відсутності кровної спорідненості (біологічного батьківства) ще на етапі укладення договору з медичним центром. Водночас у позовній заяві зазначила, що результати тесту «стали для неї шоком, і вона зазнала моральних страждань».

Таким чином позивачка в двох судових провадженнях надала взаємно суперечливі пояснення про фактичні обставини та про правові підстави її позову.

В ст. 3 ЦК України в якості загальної засади цивільних відносин встановлено справедливість, добросовісність та розумність.

Верховний Суд сформував об`єктивний стандарт доброї совісті. Так, у постанові КЦС ВС від 16 травня 2018 року у справі № 449/1154/14 викладено висновок про те, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Обґрунтування цієї правової позиції співзвучне з Модельними правилами європейського приватного права (DCFR).

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

В п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Порушення позивачем доктрини заборони суперечливої поведінки одночасно є порушення обов?язку за п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

В ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено заборону зловживання правами, передбаченими в конвенції.

Під зловживанням правом у аспекті п.3 ст.35 конвенції ЄСПЛ розуміє у звичайному значенні, прийнятому загальною теорією права, зокрема, факт, що володілець права здійснює його поза призначенням упереджено (рішення від 15.09.2009 у справі «Miroпubovs and Others v. Latvia», заява №798/05, п.62).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України до основних засад цивільного судочинства належить неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).

Положення ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямовані на забезпечення демократій засобами боротьби з діями та діяльністю, які знищують або неналежним чином обмежують основні права та свободи незалежно від того, чи дії або діяльність здійснюються «державою», «групою» або «особою».

Отже позивачці прямо заборонено здійснювати зловживання правами.

Позивачкою не доведено будь-яку протиправність дій медичного центру.

Натомість за поясненням Міністерства охорони здоров`я України саме позивачка надала відповідачу заяву подружжя, в якій підпис її чоловіка про спірну згоду на використання методик є підробленим, а її підпис в заяві від 10.07.2017 є автентичним.

З наданого позивачкою відзиву у справі №344/1824/19, де вирішувалось питання про виключення відомостей про батька з актового запису, ОСОБА_2 визнала, що була поінформована працівниками Прикарпатського центру репродукції людини про існування очікуваного ризику стосовно біологічного материнства/батьківства. Крім того, під час розгляду цивільної справи про виключення відомостей про батька, сторонами якої були ОСОБА_7 та ОСОБА_2 відповідачка ОСОБА_2 материнство не оспорювала.

Згідно частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди, протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20). Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20).

Визнаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (Постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Будь-яка протиправність дій відповідача позивачкою не доведена; представником відповідача припущення про таку протиправність спростовано.

Позивачка пред`явила позовну вимогу про стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 гривень, однак не обґрунтувала складові моральної шкоди чи загальний розмір такої вимоги, не надала суду жодного доказу, що підтверджує заявлений розмір моральної шкоди чи її складових.

Згідно зі ст. 142 ЦПК України питання щодо судових витрат вирішується судом у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити читання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже судові витрати підлягають стягненню виключно в тому провадженні, в якому їх здійснено і доведено перед відповідним судом.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020р. у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18).

Отже позивач зобов?язаний був виконувати свої процесуальні обов?язки з приводу доведення витрат на правовову допомогу та судовий збір саме у відповідних судових провадженнях.

До матеріальної шкоди позивачкою включено суму аліментів, які позивач потенційно мала отримувати з її чоловіка до досягнення нею повноліття і яка, з наданого в позові розрахунку становить: 216 місяців до повноліття дитини помножених на 8000 гривень, які були присуджені за рішенням місцевого суду з її чоловіка, що становить 1 728 000 гривень.

Однак ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17.11.2022 р. у справі 344/12099/20 задоволено заяву позивачки про відмову від позову до ОСОБА_7 про стягнення аліментів та визнано нечинним заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 21 жовтня 2021 року, провадження у справі №344/12099/20 закрито.

Отже позивачем не доведено перед судом будь-якого право на такі аліменти з чоловіка позивачки.

В ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже саме сторона позивача несе ризик не вчинення нею дій щодо не проведення експертизи з питань, що належать до обставин цього спору у формі, спосіб та порядку, що встановлені процесуальним законодавством саме для цілей цього судового розгляду і подання суду недопустимих доказів.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_2 до Державного закладу «Прикарпатський центр репродукції людини» Міністерства охорони здоров`я України, третя особа: Міністерство охорони здоров`я України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Судове рішення складено та проголошено 24/09/2025.

Суддя Бородовський С.О.