ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 646/1133/25

провадження № 22-ц/818/4202/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державна казначейська служба України, Харківська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка А.Г. та Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Осно`вянського районного суду м. Харкова від 29 травня 2025 року в складі судді Благої І.С.

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позовна заява мотивована тим, що 24.07.2015 року слідчим Валківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Харківській області лейтенантом поліції Гриценком О.О. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за №00000474 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

В подальшому 08.12.2015 в межах кримінального провадження №00000474 від 24.07.2015 йому оголошено підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

25.01.2026 відносно нього складено обвинувальний акт та скеровано для розгляду до Коломацького районного суду Харківської області.

Вироком Коломацького районного суду Харківської області від 24.01.2017 року по справі №625/51/16-к, позивача визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2018 року, провадження апеляційного суду №11-кп/790/101/18, справа 1-ї інстанції №625/51/17-к, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 (позивача) та потерпілої ОСОБА_2 задоволено частково. Вирок Коломацького районного суду Харківської області від 24 січня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

17.12.2020 вироком по справі №625/51/16-к, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано за недоведеністю його винуватості. Вказаний вирок оскаржувався в апеляційній інстанції, однак був залишений без змін та 12 лютого 2024 набрав законної сили.

Зазначив, що в результаті незаконних дій органів досудових розслідувань та прокуратури, він з 08.12.2015 (з дня вручення підозри) по 12 лютого 2024 (з дня вступу виправдувального вироку в законну силу) незаконно перебував під судом і слідством, що в загальному становить 8 років 1 місяць 5 днів.

Вказав, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органів досудового розслідування та прокуратури позивач зазнав небажаних змін звичному способі життя, який на момент незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивача був активним, а після цього був зруйнований через плітки про кримінальну справу, незаконні обвинувачення у непрофесійності, про начебто неетичну поведінку та спілкування на роботі, як начальника управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області, притягнення до дисциплінарної відповідальності. Внаслідок кримінально-правового переслідування та, як наслідок, його звільнення він був позбавлений матеріального добробуту, оскільки проживав на мізерні кошти, які були заощаджені заздалегідь, у той час як його дружина тяжко хворіла, а коштів на її лікування не вистачало. Після притягнення до кримінальної відповідальності він перестав вести активний спосіб життя, постійно знаходився вдома, уникав спілкування з друзями та родичами, знаходився в пригніченому настрої, доглядав хвору дружину, став глибоко нещасною людиною. Крім того, факт його перебування під слідством більше 8 років спричинило йому суттєву моральну шкоду внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації, руйнування його кар`єри та позбавлення права займатися улюбленою справою. Протягом тривалого періоду часу він був змушений доводити свою невинуватість перед слідчим, прокурором і перед судом і на момент розгляду справи досяг пенсійного віку. Це викликало погіршення стану його здоров`я, через що він звертався до закладу охорони здоров`я. Безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності зруйнувало його особисте життя. У 2021 році померла дружина, з якою він перебував у шлюбі з 1981 року. Дружина переймалася щодо ситуації, яка склалася з її чоловіком. Попри його виправдання у 2024 році він до теперішнього часу не відновив попередній стан свого психологічного здоров`я та зв`язків з оточуючими.

З урахуванням характеру та обсягу страждань, яких він зазнав, їхньої тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті оцінює розмір завданої йому моральної шкоди за період 8 років 1 місяць та 5 днів за фактом безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності у розмірі 971666,70 грн.

Просив стягнути з Державного бюджету України на його користь через Державну казначейську службу України на відшкодування моральної шкоди 971666,70 грн, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Осно`вянського районного суду м. Харкова від 29 травня 2025 року, в якому ухвалою Осно`вянського районного суду м. Харкова від 18 червня 2025 року виправлено арифметичну помилку, позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 785 333,35 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду заступник керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко А.Г. та Головне управління Національної поліції в Харківській області подали апеляційні скарги, в яких заступник керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко А.Г. просив змінити рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши його до 157066,66 грн, в іншій частині рішення залишити без змін, питання щодо розподілу судових витрат вирішити на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме, компенсувати Харківській обласній прокуратурі за рахунок держави судовий збір за внесення апеляційної скарги. Головне управління Національної поліції в Харківській області просило змінити рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши його до 604709 грн, в іншій частині рішення залишити без змін, питання щодо розподілу судових витрат вирішити на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме, компенсувати ГУНП в Харківській області за рахунок держави судовий збір за внесення апеляційної скарги.

Апеляційна скарга заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка А.Г. мотивована тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду стосовно ОСОБА_1 запобіжний захід не обирався. Суд вірно посилався на Закон України «Про державний бюджет України на 2025 рік», однак не врахував, що ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600,00 грн. А тому розмір відшкодування моральної шкоди має становити 157066,66 грн.

Апеляційна скарга Головного Управління Національної поліції України у Харківській області мотивована тим, що порушення кримінальної справи відбулось внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину та події злочину могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи. Відповідно до положень Податкового кодексу України, із заробітної плати здійснюються відрахування: - 18% податок на доходи фізичних осіб (ПДФО); - 5% військовий збір. Сумарне податкове навантаження становить 23%, тож фактична сума, яку працівник, що отримує 8000 грн мінімальної заробітної плати, отримує «на руки», дорівнює: 8000 грн * 77% = 6160 грн. Отже, сума в 8000 грн не може вважатися об`єктивним та реалістичним еквівалентом моральних страждань, особливо у справах, де йдеться про тривале незаконне кримінальне переслідування, підрив репутації, моральні й психологічні наслідки. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, слід брати за розрахункову величину суму мінімальної заробітної плати у розмірі 6160 грн. Позивач перебував під слідством і судом протягом 8 років 2 місяці 5 днів, що дорівнює: - 98 повних місяців * 6160 грн = 603 680 грн; - 5 днів * (8000 грн / 30) = 1026 грн; Загальна сума: 603680 + 1 026 = 604 706,00 грн.

21 серпня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» Головне Управління Національної поліції України у Харківській області подало додаткові пояснення, в яких зазначило, що рішення суду першої інстанції ухвалено 29.05.2025, відтак суд вірно посилався на Закон України «Про державний бюджет України на 2025 рік», однак не врахував, що ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600,00 гривень. А тому, представник прокуратури Харківської області дійшов вірного висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 157066,66 гривень. Таким чином, зміна розрахункової величини для обчислення виплат за рішенням суду не змінила суті відшкодування яка забезпечена на рівні мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, розрахункова величина якого законом у 2025 році визначена у розмірі 1600,00 гривень. З урахуванням вищевикладеного, просило задовольнити апеляційну скаргу прокуратури Харківської області та змінити рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши його до 157066,66 грн, в іншій частині рішення залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка А.Г. та Головного Управління Національної поліції України у Харківській області залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Коломацького районного суду Харківської області від 17.12.2020, яке залишено без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12.02.2024. ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом 8 років 2 місяці 5 днів. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався принципами розумності та справедливості, зробив висновок про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 785 333,35 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.07.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №00000474 на підставі матеріалів правоохоронних державних органів про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 .

08.12.2015 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме, в умисному завданні удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

25.01.2026 відносно ОСОБА_1 складено обвинувальний акт та скеровано для розгляду до Коломацького районного суду Харківської області.

Вироком Коломацького районного суду Харківської області від 24.01.2017 року по справі №625/51/16-к, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 грн (а.с.15-19).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2018 року, провадження апеляційного суду №11-кп/790/101/18, вирок Коломацького районного суду Харківської області від 24 січня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Справу направлено повторно до Коломацького районного суду Харківської області (а.с.9-11).

17.12.2020 вироком Коломацького районного суду Харківської області по справі №625/51/16-к, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано за недоведеністю його винуватості.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12.02.2024 вирок Коломацького районного суду Харківської області від 17 грудня 2020 року, щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.12-14).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі».

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено.

Норма частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди з урахуванням конкретних обставин справи не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, але не граничний.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 січня

2024 року у справі № 211/2832/19 (провадження № 61-9749св23).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) вказано, що:

«положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходять із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи».

Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, позивач зазначив, що внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, які призвели до значних душевних страждань, погіршення його відносин з оточуючими, порушення нормальних життєвих зв`язків та стану здоров`я, приниження честі, гідності та ділової репутації; тривале незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та перебування під слідством більше 8 років мало для позивача психотравмуючі наслідки.

На думку позивача, для відновлення нормального психологічного стану та відновлення ділової репутації йому має бути відшкодовано 971 660,70 грн моральної шкоди.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_1 має право на відшкодування на його користь за рахунок коштів державного бюджету моральної шкоди.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під слідством, суд першої інстанції правильно вважав, що його початком є 08.12.2015 (з моменту повідомлення про підозру), а останнім днем перебування позивача під слідством є 12.02.2024 (набрання чинності виправдувальним вироком суду після його перегляду в апеляційному порядку), тобто позивач під слідством перебував 8 років 2 місяці 5 днів.

Як вбачається зі статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8000,00 грн.

Отже, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати (8000,00 грн) за кожен місяць перебування під слідством чи судом (98 місяців та 5 днів) мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 становить 785 333,35 грн (98 місяців та 5 днів * 8000,00 грн).

Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, їх значну тривалість протягом 98 місяців та 5 днів, вимушені зміни у житті позивача, ступінь зниження його репутації, вимоги розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 785 333,35 грн, що відповідає мінімальному, визначеному законом, в повній мірі є достатнім для компенсації спричинених моральних страждань.

Доводи заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка А.Г. та Головного управління Національної поліції в Харківській області про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із положень частини 2 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.

Зміни до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» законодавцем не вносилися, і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема Законом України «Про Державний бюджет України».

До того ж, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, можна дійти висновку, що Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, визначеної на час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24), від 22 січня 2025 року у справі № 524/6017/22 (провадження № 61-13387св24), від 05 березня 2025 року у справі № 161/170/24 (провадження № 61-9822св24), від 05 березня 2025 року у справі № 166/789/24 (провадження № 61-14883св24).

Крім того, відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є в розумінні статей 56,62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини 2статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» відсутні. Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24).

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційних скарг, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка А.Г. та Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Осно`вянського районного суду м. Харкова від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова