Справа № 953/6088/25
Провадження № 2/953/2746/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Глос М.Л.,

за участю секретаря Сороченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 серпня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції, про що складено актовий запис № 1441, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

В обґрунтування своїх вимогпозивач посилається на те, що вони з дружиною фактично припинили шлюбно-сімейні стосунки через істотні розбіжності у світогляді, інтересах, втрату почуттів, що об`єднували подружжя. З вересня 2022 року ОСОБА_1 з відповідачкою разом не проживають і спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим.

Ухвалою від 27 червня 2025 року Київський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності, проти позову не заперечувала.

За таких обставин неприбуття у судове засідання відповідача згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до вимог

ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.

Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 серпня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції, про що складено актовий запис № 1441, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

Суд установив, що родинні стосунки між сторонами припинені у зв`язку з суттєвими розбіжностями у світогляді, у тому числі поглядах на шлюб та сім`ю, втратою почуттів, що об`єднували подружжя. З вересня 2022 року ОСОБА_1 з відповідачкою не проживають однією сім?єю і не ведуть спільного господарства. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим і строку на примирення просить не надавати.

Неповнолітніх дітей подружжя не має. Позовних вимог про поділ спільного майна у справі не заявлено.

Даючи наведеним вище обставинам юридичну оцінку, суд керується такими нормами матеріального права.

Відповідно до ст. 51 Конституції України і ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається.

У частині 3 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження або припинення згідно з частиною 4 цієї ж статті є неприпустимим як порушення права дружини і чоловіка на свободу та особисту недоторканість.

Як передбачено у ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення.

Враховуючи викладене суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим і суперечитиме інтересам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З огляду на зазначене позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого.

У зазначеній справі процесуальні витрати позивача складаються лише зі сплаченого ним судового збору, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією.

Як унормовано ч.1 ст. 141 ЦПКУкраїни, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст. 142 наведеного вище Кодексу і ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Разом із тим за загальним правилом, визначеним законодавцем у ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд повертає сплачену суму судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила.

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, зміст якої розкрито у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з наведеного суд у передбачених законом випадках вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету сплаченого судового збору, а також про повне чи часткове стягнення відповідних процесуальних витрат з відповідача не інакше як за клопотанням (заявою) позивача чи його представника.

До початку розгляду справи по суті відповідачка ОСОБА_2 у письмовій заяві до суду висловила свою позицію про визнання позову. З урахуванням такої позиції суд прийняв рішення про задоволення позовних вимог.

Водночас позивач не звертався до суду з заявами чи клопотаннями про повернення йому з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору у зв`язку з визнанням позову відповідачкою, а також про стягнення зазначених процесуальних витрат із ОСОБА_2 . З огляду на викладене суд не вирішує у справі питань про застосування положень ч.1 ст. 141 і ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 110, 111, 112 СК України, ст. ст. 141, 206, 247, 258-259, 268, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 серпня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, про що складено актовий запис № 1441, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили з дня прийняття остаточного рішення за результатами апеляційного перегляду.

Суддя: М. Л. Глос