ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1640/23
Провадження №2/477/361/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої у справі судді Саукової А. А.

за участі секретаря судового засідання Хлибової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Сапега Олена Петрівна про усунення особи від права на спадкування за законом, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування,

за участю сторін:

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Нечай О. Д,

відповідача за первісним позовом та позивача за первісним позовом ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Качан Р.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення його від права на обов`язкову частку спадщини. В обгрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , яка за свого життя заповіла все належне їй майно своїй донці позивачці ОСОБА_1 . В спадковій масі, відповідно до заповіту, знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 . Вона звернулася для оформлення спадкових прав за заповітом до приватного нотаріуса Сапеги О.П. Листом від 15.05.2023 року № 239/02-14/82-2022 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав наявності іншого спадкоємця за законом, сина померлої - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатний за віком, який претендує на видачу йому обов`язкової частки у спадщині. Позивач вважає, що є достатні підстави для усунення відповідача від права на спадкування обов`язкової частки на підставі ст. 1224 ЦК України, оскільки обов`язки щодо піклування про спадкодавця виконувались нею, спадкодавцю на момент смерті було 84 роки. Її син відповідач у справі свідомо не виконував обов`язки щодо утримання та піклування про спадкодавця.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом про усунення позивача за первісним позовом від права на спадкування з тих же підстав, зазначаючи, що його сестра ОСОБА_4 навмисно ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані. Після першого інсульту, який стався у їхньої матері, 03.06.2022 року, він зателефонував сестрі та повідомив, що матір требу везти до лікарні. Сестра приїхала та забрала матір, однак відвезла її до свого місця проживання та лише 13.06.2023 року матір була доставлена до лікарні, а 15.06.2025 р. померла.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник позов підтримали, просили задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували. ОСОБА_5 пояснила, що вони з братом проживали по сусідству. Він в окремому будинку, а вона разом з матір`ю. Потім вона з чоловіком купили окремий будинок, але продовжували допомагати матері, навідувались до неї двічі на тиждень, привозили продукти, сплачували комунальні послуги. У матері в будинку було газове опалення, вона отримувала пенсію, мала грошові накопичення, також мала пільги, сама себе обслуговувала. Коли розпочалась війна, вона пропонувала матері виїхати разом з ними у безпечне місце, але матір відмовилась. Брат також залишився. Вони з чоловіком на 2 місяці виїхали у м. Тернопіль, а потім повернулись та орендували дачу у передмісті м. Миколаєва. Мати жалілася на брата, що він її ображає, приносить не всю отриману гуманітарну допомогу. 01 червня 2022 року мати погодилась переїхати до неї, але сказала, що подзвонить та скаже, коли приїхати її забрати. 03 червня 2022 року подзвонив брат та сказав забирати маму. Вона забрала матір на дачу, викликала «швидку допомогу», лікар її оглянув, сказав, що інсульту нема, але підвищений тиск, зробили укол. Вона довіряла лікарям, мати приймала ліки, а через 4-5 днів у матері підвищилася температура, вона викликала «швидку», маму забрали до лікарні, провели обстеження та порадили відвести її до лікарні № 4. Вона постійно вдень була біля матері, мати пролежала в лікарні 5 днів, потім лікар сказав, що їй стало гірше і 15 червня 2022 року, коли вона приїхала до лікарні, їй повідомили, що мати померла. За життя мати склала на її користь заповіт, зазначивши, що братові залишається автомобіль, а їй будинок. Брат проживав поряд з матір`ю, але ніякої допомоги їй не надавав.

Відповідач за первісним позовом та його представник проти позову заперечували, підтримали зустрічний позов. Відповідач пояснив, що вони з матір`ю жили по сусідськи останні вісім років. Мати сама себе обслуговувала, отримувала пенсію, мала пільги як учасник війни. Сестра, дійсно, навідувалась до матері десь один раз на тиждень або раз у місяць. Під час війни мати проживала у нього. Сестра матір просто кинула. 03 червня 2022 року матір пішла до себе у двір, її довго не було та він пішов за нею, побачив її біля гаражу, вона сиділа у безпорадному стані. Він намагався її підняти, але не зміг, за допомогою сусіда вони завели мати до неї у будинок, він додзвонився до сина сестри, приблизно через годину сестра приїхала зі своїм чоловіком, вони вивели матір та посадили у автомобіль, щоб відвезти у лікарню. Він «швидку допомогу» не викликав, бо не було зв`язку, а коли з`явився зв`язок, то зателефонував до сина сестри (племінника). Згодом він дізнався, що сестра забрала матір до себе на дачу, а 15 червня 2022 року дізнався, що мати померла. Те, що матір була у лікарні, він не знав. З 03 червня 2022 року по 15 червня 2022 року він з матір`ю та сестрою не спілкувався, забрати матір назад не намагався.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши докази та розглянувши справу в межах позовних вимог, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 15.06.2022 року.

Відповідно до заповіту від 17.01.2008 року, посвідченого секретарем виконкому Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області Шакуновою Т.П., ОСОБА_3 заповіла усе своє майно, в тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 , своїй дочці ОСОБА_1 .

Відповідно до спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Листом від 15.05.2023 року № 239/02-14/82-2022 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через наявність іншого спадкоємця за законом - сина померлої - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатний за віком, який претендує на видачу йому обов`язкової частки у спадщині.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що сторони у справі її племінники, померла ОСОБА_3 сестра. З сестрою вони спілкувались постійно, по декілька раз на день могли спілкуватись телефоном. Сестра 35 років проживала разом з дочкою, поки остання не купила хату та переїхала, після чого сестра жила сама. Під час війни сестра інколи ходила до сина. Стан здоров`я у сестри був непоганий, вона отримувала пенсію, сама себе обходила. Донька сестри ОСОБА_4 та її донька постійно привозили продукти, готувала їсти, прибирали, сестра ні в чому потреби не відчувала. Відповідач у справі ОСОБА_2 проживав у будинку поряд, через паркан, до матері ставився погано, отримував продуктові набори замість матері та собі забирав консерви, масло, а матері приносив крупи та макарони, його дружина також погано ставилася до сестри. Сестра ще й сина годувала тим, що їй приносила донька.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що сторони у справі та померла ОСОБА_3 її сусіди. ОСОБА_3 проживала з донькою позивачкою ОСОБА_4 , а останні 2-3 роки жила сама, її син жив по сусідству. Сварок між нею та дітьми вона не бачила. ОСОБА_3 отримувала пенсію, ходила на милицях, але сторонньої допомоги не потребувала, спілкувалась з сусідами. ОСОБА_4 часто до неї приїжджала. Вона спілкувалась з ОСОБА_3 кожного дня, ОСОБА_3 ні на кого не скаржилася. З квітня 2022 року вона (свідок) виїхала з села, обставини смерті ОСОБА_3 їй невідомі.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знає сторони у справі, її племінник чоловік позивачки ОСОБА_1 . Вона знає їхню сім`ю протягом 40 років, проживає у будинку навпроти. Вона товаришувала з ОСОБА_3 . ОСОБА_3 проживала з сім`єю доньки ОСОБА_4 , донька її не ображала, їсти сідали разом, завжди були продукти в запасі. Син займався землею, був винен їй гроші, приходив до неї, вона йому казала, щоб він їй борг віддавав, а харчувався у неї. За життя ОСОБА_3 казала, що хата залишиться доньці, бо вона з чоловіком її ремонтували та оздоблювали. За 2-3 роки до війни ОСОБА_1 стала проживати окремо, а ОСОБА_3 жила сама. Вона не бачила, щоб ОСОБА_9 , його дружина або діти приходили до ОСОБА_3 та приносили продукти, а ОСОБА_4 та її донька приходили, допомагали. ОСОБА_3 ходила на милицях, але сама себе обходила, готувала їсти, у неї було все необхідне, завжди було чисто та доглянуто, вона отримувала пенсію. Вона не бачила, щоб син їй допомагав. На її прохання відремонтувати замок або купити хліба відповідав, що це не його хата та йому ніколи. На початку війни ОСОБА_3 відмовилась виїжджати а вона (свідок) виїхала. У 2022 році ОСОБА_9 дзвонив її доньці та сказав, що мати пішла до себе додому.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що відповідач ОСОБА_9 її колишній чоловік, вона знає також ОСОБА_1 та знала ОСОБА_3 . Добре знає відносини між членами сім`ї, оскільки і після розлучення часто спілкувалась з ОСОБА_3 . Знає, що ОСОБА_3 не хотіла, аби ОСОБА_1 жила окремо та склала на неї заповіт з надією, що остання її догляне. ОСОБА_3 сама себе обходила, поралася по господарству, готувала їсти, завжди мала свої кошти, безпомічною не була. Вона (свідок) сплачувала комунальні платежі, гроші їй надавала ОСОБА_3 . Дійсно, ОСОБА_1 з чоловіком зробили ремонт у будинку, але вони це зробили для себе, а не для матері. І навіть коли ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю, то або вона (свідок), або подруга допомагали ОСОБА_3 .. З початком війни ОСОБА_11 виїхала з села, ОСОБА_3 це обурило. ОСОБА_2 допомагав матері на її прохання, готував їсти. Зі слів ОСОБА_2 вона знає, що він знайшов матір у дворі, вона сиділа та не могла рухатись. Він зателефонував сестрі, вона приїхала і забрала матір, але чомусь не завезла її до лікарні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як позивач, так і відповідач за первісним та за зустрічним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги, просили усунути один одного від спадщини на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

За ч.ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець ОСОБА_3 померла у віці 84 роки, як слідує з пояснень сторін та свідків, хоча вона і ходила на милицях, але у безпорадному стані не перебувала, отримувала пенсію та сама себе обходила, поралась по господарству. До 2022 року отримувала додаткову допомогу від доньки позивачки за первісним позовом, а під час війни, коли позивачка виїхала з місця проживання, залишилась проживати біля сина відповідача за первісним позовом, який проживав по сусідству. До погіршення самопочуття у червні 2022 року у безпорадному стані не перебувала.

Як зазначають сторони, 03 червня 2022 року, коли стан ОСОБА_3 погіршився, відповідач за первісним позовом зателефонував позивачці та повідомив, що матері погано. Позивачка приїхала та забрала матір, звернулась по медичну допомогу.

Згідно повідомлення міської лікарні швидкої медичної допомоги від 10.05 2024 року, ОСОБА_3 зверталась до приймального відділення лікарні 11.06.2022 року амбулаторно, був встановлений діагноз: ішемічний інсульт, рекомендовано лікування в неврології. Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, сторонами не доведено, що спадкодавиця до дня смерті перебувала в безпорадному стані та потребувала допомоги саме позивача або відповідача, а вони, маючи можливість надання такої допомоги, умисно ухилились від її надання.

Суд не може розцінити перебування спадкодавиці у безпорадному стані під час хвороби, як підставу для задоволення позову, оскільки вказаний стан був зумовлений швидкоплинною хворобою, про що свідчить дата надходження на лікування та дата смерті.

Отже, належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві ОСОБА_3 допомоги, з урахуванням можливості її надання, а також потреби спадкодавиці ОСОБА_3 в допомозі саме ОСОБА_2 позивачем ОСОБА_1 суду не надано, у зв`язку з чим первісний позов задоволенню не підлягає.

Також позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_2 належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_1 від надання спадкодавцеві ОСОБА_3 допомоги, з урахуванням можливості її надання, а також потреби спадкодавиці ОСОБА_3 в допомозі саме ОСОБА_1 не надано. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, однак відповідач ОСОБА_1 за зустрічним позовом є спадкоємцем за заповітом, відповідно до якого спадкодавиця ОСОБА_3 заповідала їй усе своє майно, в тому числі і житловий будинок, а не лише будинок, як зазначив представник позивача за зустрічним позовом, зазначаючи про наявність у спадкодавиці ще і земельної ділянки, яка має спадкуватись за законом. З урахуванням зазначеного, зустрічний позов також задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Сапега Олена Петрівна про усунення особи від права на спадкування за законом, та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач за первісним позовом , відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідачу за первісним позовом , позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

третя особа приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапеги Олені Петрівні, адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя А. А. Саукова