ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2306/24
Провадження №2/477/418/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

із секретарем судового засідання Хлибовою Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Щербакова А. О. звернулася до Вітовського районного суду Миколаївської області через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 131 від 18 вересня 1998 року, зареєстрований 08.10.1998 року за реєстровим № 730 на Товарній біржі «Нерухомість-Центр», за яким ОСОБА_3 , який діяв від свого імені, продав, а ОСОБА_1 купила житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 18 вересня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі- продажу нерухомого майна № 131, який було зареєстровано Товарною біржою Нерухомість- Центр за № 730 в м. Миколаєві.

В теперішній час їй стало відомо, що вказаний договір є недійсним, оскільки його не посвідчено нотаріусом, а продавець ОСОБА_3 помер, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати договір купівлі-продажу дійсним, оскільки сторони виконали усі умови угоди.

Ухвалою суду від 26 травня 2025 року було замінено первісного відповідача з Первомайської селищної ради на належного відповідача ОСОБА_2 , оскільки відповідно до спадкової справи №163/2008 заведеної після смерті ОСОБА_3 , саме ОСОБА_2 є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 .

Позивачка в судове засідання не з`явилася, представник позивача надіслала до суду заяву в якій просила позов задовольнити та розглянути справу у відсутність позивача та її представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район.

Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, МішковоПогорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до письмового договору купівлі-продажу 18 вересня 1998 року на Товарній біржі «Нерухомість-Центр», ОСОБА_3 , який діяв від свого імені, продав, а ОСОБА_1 купила житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично правочин між сторонами був повністю виконаний. Між сторонами були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: відповідач передав позивачу майно, а позивачем майно було прийнято та сплачено за нього певну суму, обумовлену заздалегідь. Ні заперечень, ні зауважень відповідач по правочину не заявляв.

Вартість зазначеної нерухомості була визначена в 19851 гривень.

Вказана сума коштів за договором купівлі-продажу була сплачена до підписання відповідного договору у повному обсязі.

08.10.1998 року позивач зареєструвала договір купівлі-продажу будинку за адресом: АДРЕСА_1 бюро технічної інвентаризації за реєстраційним № 730.

Позивач зареєструвала своє місця проживання в даному житловому будинку 10.10.2016 року

Згідно даних технічного паспорту та довідки комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є позивачка ОСОБА_1 .

Як вбачається з свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Оскільки спірний договір було укладено 18.09.1998 року, до спірних правовідносин необхідно застосувати ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 4 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.

Згідно зі статтею 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

За загальним правилом, визначеним у статті 227, 47 ЦК УРСР, договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню.

На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу».

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.

Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу житлового будинку, дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.

Частиною другою статті 47 ЦК УРСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, договір був укладений на Товарній Біржі «Нерухомість-Центр» та зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, однак не був нотаріально посвідчений нотаріусом, що станом на вересень 1998 року, не суперечило чинному законодавству.

Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в КП «Миколаївське МБТІ», тому ОСОБА_1 на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статями 258, 259, 263, 265, ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 131 від 18 вересня 1998 року, укладений на Товарній Біржі «Нерухомість Центр» між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя А.А. Саукова