ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/152/25
провадження № 2/753/1747/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Котвицького В.Л.,

за участю

секретаря судового засідання Овчар В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20.08.2020 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/2 частини від його заробітку (доходу) щомісячно й до повноліття дочки ОСОБА_6 , а потім у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно й до повноліття дочки ОСОБА_7 , але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З 15.03.2022 ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України та залучений до виконання військових завдань національного значення у військовій частині НОМЕР_1 . У зв`язку із тривалим перебуванням у зоні бойових дій стан здоров`я позивача значно погіршився, а набуті раніше хвороби загострились. Загострення хвороби нирок також загострились хвороби, які були набуті протягом життя - загострення больового синдрому у міжхребцевих грижах, болі в суглобах). Внаслідок чого, 04.12.2023 була проведена операція «Видалення стенту правої нирки», а це в свою завдало позивачу додаткових фінансових витрат, оскільки стан здоров`я позивача потребує періодичного нагляду в лікаря.

Згідно витягу із наказу командира військової частини від 09.03.2024 № 71 позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що в свою чергу вплинуло на матеріальний стан позивача.

З березня 2024 року по жовтень 2024 року позивач перебував на обліку у Броварській філії центру зайнятості. На сьогоднішній день ОСОБА_1 ніде не працевлаштований, перебуває в пошуку роботи, а суми аліментів щомісячно нараховуються в непосильному для нього розмірі.

Зміна стану здоров`я позивача є суттєвою обставиною, оскільки прямо вплинуло на його матеріальне становище. У зв`язку з недостатністю доходів ОСОБА_1 має заборгованості у банківській установі через користування кредитними коштами. Має заборгованість перед АТ «Ощадбанк» у розмірі 30 000 грн. Оскільки органами державної виконавчої служба арештовано усі банківські рахунки, дану заборгованість позивач погасити не в змозі.

Крім того, позивач зазначив, що має на утриманні мати-пенсіонерку, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . А також, із серпня 2022 року у позивача змінився сімейний стан.

З огляду на наведене, позивач просить суд зменшити розмір сплачуваних аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 31.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання.

До суду 03.04.2025 позивачем подано заяву про зміну предмету позову та позовну заяву у новій редакції, згідно якої позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.08.2020 у справі № 753/12116/20 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановивши розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька у розмірі 1/3 замість раніше встановленого розміру. А також, стягнути з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1211 грн 20 коп. та витрати на правничу допомогу - попередню оплату гонорару адвоката у сумі 5000 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач позовних вимог не визнала, заперечувала проти їх задоволення, зазначила що утримання двох дітей потребує значних коштів. Відзиву на позов не подала.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши сторін, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20.08.2020 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини від його заробітку (доходу) щомісячно й до повноліття дочки ОСОБА_6 , а потім у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно й до повноліття дочки ОСОБА_7 , але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З 15.03.2022 ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України та залучений до виконання військових завдань національного значення у військовій частині НОМЕР_1 . У зв`язку із тривалим перебуванням у зоні бойових дій стан здоров`я позивача значно погіршився, а набуті раніше хвороби загострились. Через загострення хвороби нирок також загострились хвороби, які були набуті протягом життя - загострення больового синдрому у міжхребцевих грижах, болі в суглобах. Внаслідок чого, 04.12.2023 була проведена операція «Видалення стенту правої нирки», а це в свою завдало позивачу додаткових фінансових витрат, оскільки стан здоров`я позивача потребує періодичного нагляду в лікаря.

Згідно витягу із наказу командира військової частини від 09.03.2024 № 71 позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що в свою чергу вплинуло на матеріальний стан позивача.

З березня 2024 року по жовтень 2024 року позивач перебував на обліку у Броварській філії центру зайнятості. На сьогоднішній день ОСОБА_1 ніде не працевлаштований, перебуває в пошуку роботи, а суми аліментів щомісячно нараховуються в непосильному для нього розмірі.

Зміна стану здоров`я позивача є суттєвою обставиною, оскільки прямо вплинуло на його матеріальне становище. У зв`язку з недостатністю доходів ОСОБА_1 має заборгованості у банківській установі через користування кредитними коштами. Має заборгованість перед АТ «Ощадбанк» у розмірі 30 000 грн. Оскільки органами державної виконавчої служба арештовано усі банківські рахунки, дану заборгованість позивач погасити не в змозі.

Крім того, позивач зазначив, що має на утриманні мати-пенсіонерку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . А також, із серпня 2022 року у позивача змінився сімейний стан.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Статтею 189 СК України встановлено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, доводи чого знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та обґрунтовано наданими доказами.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21).

При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач як на підставу для зменшення розміру аліментів посилався на значне погіршення його стану здоров`я та на зміну свого сімейного стану.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають зменшенню з 1/2 частини на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 28.04.2025 і до досягнення дочки ОСОБА_6 повноліття, що є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дітей позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки за результатами розгляду суд ухвалює рішення про задоволення позову у цій справі, то відповідно з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання норм частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Саме такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 357/380/20, від 08.06.2021 у справі 550/936/18.

На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання професійної правничої допомоги №б/н від 07.12.2024, акт прийому-передачі виконаних робіт від 24.12.2024 та копію квитанції до прибуткового касового ордеру на суму 5000,00 грн..

У свою чергу, відповідач клопотання про зменшення розміру правничої допомоги до суду не подала.

Дослідивши всі надані докази, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено належними доказами понесені витрати на отримання правової допомоги, та враховуючи, що судом задоволено позов у повному обсязі, розмір понесених позивачем витрат підлягає стягненню з відповідача в розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, ст.ст. 79, 84, 141,180, 182, 200 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/12116/20 від 20.08.2020, з 1/2 частини на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 28.04.2025 і до досягнення дочки ОСОБА_6 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в сумі 1 211,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дарницький районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.05.2025.

Суддя В.Л. Котвицький