ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7802/24

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1192/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, (суддя Маринченко О.А.), ухвалене у м. Чернігів о 12 годині 16 хвилин,повний текст рішення складено 15.05.2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року в сумі 6592638 грн. 20 коп., до якої входить: 2900729 грн. 85 коп. заборгованість за кредитом та 3691908 грн. 35 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 102,5 кв.м., житловою площею 58,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу на публічних торгах згідно із Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 22 листопада 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 49500 доларів США зі сплатою 13% річних за користування ними з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 16 листопада 2021 року. У подальшому до вказаного договору укладалися договори та угода, якими вносилися зміни та доповнення. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором, 22 листопада 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання нерухоме майно, а саме чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 102,5 кв.м., житловою площею 58,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . До вказаного іпотечного договору також вносилися зміни і доповнення. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року в справі № 750/174/16-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором у сумі 167979,37 доларів США. Виконавчий лист на виконання зазначеного рішення був пред`явлений до виконання, але повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю майна на яке може бути звернуте виконання.

Заявою від 06 грудня 2018 року іпотекодавець ОСОБА_2 надав згоду на відступлення права вимоги за кредитним договором Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» на користь ОСОБА_1 , а також на примусове звернення стягнення ОСОБА_1 на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 . Крім того, заявою від 12 грудня 2018 року ОСОБА_3 надав згоду на відступлення права вимоги за кредитним договором Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» на користь ОСОБА_1 . 18 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» укладено договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором.

18 грудня 2018 року на виконання договору комісії Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» було укладено з Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» договір факторингу, згідно з яким клієнт зобов`язався відступити факторові права грошової вимоги до боржників за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 .

Того ж дня, 18 грудня 2018 року на виконання договору комісії між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» та ОСОБА_1 укладений договір відступлення права вимоги (заміна кредитора в зобов?язанні), за яким всі права за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього, перейшли до ОСОБА_1 . Крім того, 18 грудня 2018 року на виконання договору комісії між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» та ОСОБА_1 укладений договір передачі прав (цесії), за яким всі права за іпотечним договором від 22 листопада 2006 року, який був укладений в забезпечення виконання зобов?язань ОСОБА_3 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього, перейшли до ОСОБА_1 . Загальна сума боргу, право вимоги на яку перейшло за вказаним вище договором відступлення прав вимоги від 18 грудня 2018 року щодо боржника ОСОБА_3 , становить 166486,16 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладання договору становило 4642646 грн. 71 коп. На даний час рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року не виконано.

29 квітня 2024 року ОСОБА_1 на адресу іпотекодавця ОСОБА_2 надіслав вимогу про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов?язання. Вказана вимога залишилась невиконаною, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2025 року у справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що право іпотеки є акцесорним видом забезпечення виконання основного зобов`язання, а тому поділяє долю права вимоги, яку вона забезпечує, беручи до уваги встановлені судом обставини та те, що заборгованість за основним зобов`язанням фактично не може бути стягнута в примусовому порядку через пропуск стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, є неможливим і звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, який укладався саме для забезпечення виконання основного зобов`язання.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що судом першої інстанції в порушення вимог ч.5 ст.53 ЦПК України протокольною ухвалою, без зазначення на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі, до участі було залучено третіх осіб. Також позивач звертає увагу суду на те, що відповідач ОСОБА_2 в своєму відзиві хоча і зазначив про сплив позовної давності, проте в порушення приписів ст.267 ЦК України заяви про застосування строків позовної давності до суду не подавав. Також особа, що подала апеляційну скаргу вказує на вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог,оскільки суд розглянув питання про застосування строків виконавчої давності, що не було предметом розгляду у даній справі. Крім того, питання виконавчої давності вирішується не у позовному провадженні, а у виконавчому провадженні відповідно до правил встановлених ст.12 Закону України « Про виконавче провадження» та розділу VI ЦПК України. При цьому суд першої інстанції не врахував позицію боржника ОСОБА_3 , який в письмових поясненнях зазначив про визнання правомірності вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та вважає їх обґрунтованими і заперечень проти задоволення позову не має. На підтвердження правомірності переходу права вимоги за кредитним договором, а отже і іпотечним договором до позивача ОСОБА_1 та визнання за новим кредитором боржником ОСОБА_3 права вимоги, суду надані копії актів прийому-передачі грошових коштів на загальну суму 20000 грн, які були передані з 18 листопада 2018 року по 30 березня 2023 року ОСОБА_3 ОСОБА_1 , як новому кредитору на виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року у справі № 750/174/16-ц. Добровільне виконання зобов`язання перед новим кредитором свідчить про те, що основне зобов`язання не є припиненим, а отже не є припиненим і дія іпотечного договору. Виконавчий лист Деснянського районного суду м. Чернігова № 750/174/16 від 26.04.2016 року стосується стягнення заборгованості за договором у сумі 167979,37 доларів США з ОСОБА_3 на користь ПАТ « Укрсоцбанк», який за позицією суду не було пред`явлено до виконання на протязі 8 років і на день розгляду справи судом не може бути пред`явлено до виконання через пропуск стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Враховуючи зазначені обставини позивач вважає, що суд дійшов помилкового висновку про припинення зобов`язання, адже не врахував переривання строків позовної давності, а також особливості перебігу позовної давності під час карантину та воєнного стану. При цьому виконавчий лист Деснянського районного суду м. Чернігова №750/174/16-ц від 26.04.2016 року, про який зазначив суд першої інстанції, стосується стягнення заборгованості за договором у сумі 167979.37 доларів США з ОСОБА_3 на користь ПАТ « Укрсоцбанк» і жодним чином не впливає на обов`язки сторін, які виникли на договірних підставах, а не на судовому рішенні. Крім того, ОСОБА_1 наголошує на тому, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб передбачений законодавством. Суд першої інстанції не навів своїх аргументів щодо не прийняття до уваги того факту, що внаслідок односторонніх правочинів, а саме нотаріально посвідчених заяв про свою згоду на відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договором відбулось переривання строку у зобов`язанні.

По справі відповідачем ОСОБА_2 надані письмові пояснення. які приєднані судом до матеріалів справи.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 22 листопада 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 49500 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового характеру використання зі сплатою 13% річних (а.с. 12-19 том 1).

Відповідно до пункту 1.1.1. договору надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (транші) зі сплатою 13% річних в межах максимального ліміту заборгованості 49500 доларів США з графіком змін максимального ліміту заборгованості, який визначений у пункті 1.1.1. договору та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 16 листопада 2021 року на умовах, визначених договором.

Пунктом 1.3.1. договору передбачено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов?язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає в день укладення цього договору з ОСОБА_2 (майновий поручитель) іпотечний договір, за умовами якого майновий поручитель передає кредитору в іпотеку чотирьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 315600 грн. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона.

Згідно з пунктами 4.4. та 4.5. договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов?язків, визначених пунктами 3.3.2-3.3.6, 3.3.11-3.3.12 та 3.3.14 цього договору, порушення майновим поручителем умов договору (-ів), визначеного (-их) пунктом 1.3. цього договору, протягом більше, ніж п?ять робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов?язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов?язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов?язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Також, 22 листопада 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець), який є майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_3 (позичальник) за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року, укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру житловою площею 58,2 кв.м., загальною площею 102,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Ющенко О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 475 (а.с. 31-36 том 1).

У статті 4 вказаного іпотечного договору, зокрема, визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

27 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір про внесення змін № 935/5-454-1 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року, згідно з яким, зокрема, пункт 1.1.1 статті 1 договору викладено в новій редакції та зазначено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (транші) зі сплатою 13% річних в межах максимального ліміту заборгованості 79200 доларів США з графіком змін максимального ліміту заборгованості, який визначений у пункті 1.1.1. договору (а.с. 20-23 том 1).

Договором № 935/5-454-2 про внесення змін від 08 квітня 2009 року до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року також були внесені зміни до договору (а.с. 24 том 1).

Крім того, 25 червня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року, у зв`язку з чим пункт 1.1.1. викладено в новій редакції, згідно з якою надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (транші) зі сплатою 14% річних з 01 липня 2008 року в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 81675,01 доларів США з наступним порядком надання траншів кредиту з кінцевим терміном повернення усіх траншів до 16 листопада 2026 року (включно) на умовах, визначених цим договором (а.с. 26-27 том 1).

До іпотечного договору від 22 листопада 2006 року також були внесені зміни 27 березня 2007 року та 25 червня 2009 року (а.с. 37-42, 43-45 том 1).

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року в справі № 750/174/16-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором у сумі 167979,37 доларів США, 60120 грн. 05 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с. 83-85 том 1). З матеріалів цивільної справи 750/174/16-ц вбачається, що ПАТ « УКРСОЦБАНК» на адресу позичальника ОСОБА_3 відповідно до листа №08.305.186/06-4392 від 26.03.2015 року направляло претензію про виконання взятих на себе зобов`язань згідно кредитного договору №935/5-454 від 22.11.2006 року до 01.12.2014 року у сумі 76088.36 доларів США простроченої заборгованості по кредиту, відсотках та в сумі 18726.59 грн пені.У випадку не виконання до зазначеної у претензії дати, банк може скористатись своїм правом на дострокове стягнення коштів у сумі 163591.38 доларів США та звернути стягнення на передане в іпотеку майно. Зазначену претензію ОСОБА_3 не отримав, конверт було повернуто з відміткою « адресат за зазначеною адресою не проживає. ( а.с.13,14 справи №935/5-454)

На виконання вказаного судового рішення стягувачу Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» було видано виконавчі листи.

Заявою від 06 грудня 2018 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реус Р.В. та зареєстрована в реєстрі за № 7943, ОСОБА_2 , будучи власником квартири АДРЕСА_2 , яка була передана ним в іпотеку за іпотечним договором від 22 листопада 2006 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк», як іпотекодержателем, та ним, як іпотекодавцем, повідомив, що він надає свою згоду: на відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс»; на відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» на користь ОСОБА_1 ; на примусове звернення стягнення ОСОБА_1 , як новим іпотекодержателем, на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 , в тому числі, однак не виключно, в порядку статей 36-39 Закону України «Про іпотеку», після набуття ним прав іпотекодержателя за договором іпотеки; підтверджує, що внаслідок майбутнього відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, а також внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, його права не вважатимуться порушеними (а.с. 66-67 том 1).

Крім того, 12 грудня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 написано заяви, які посвідчені приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реус Р.В., зареєстровані в реєстрі за № 8004 та 8005 відповідно, про те, що вони надають згоду на відступлення права вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року та за іпотечним договором від 22 листопада 2006 року відповідно Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» та відступлення права вимоги за вказаними договорами Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» ОСОБА_1 (а.с. 65, 68 том 1).

18 грудня 2018 року між ОСОБА_1 (комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» (комісіонер) укладено договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором, відповідно до якого комісіонер зобов?язався за дорученням комітента за комісійну винагороду вчинити за рахунок комітента від свого імені правочини з первісним кредитором (Акціонерним товариством «Укрсоцбанк») щодо набуття права вимоги до позичальника ( ОСОБА_3 ) за кредитним договором (договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року) та до іпотекодавця ( ОСОБА_2 ) за іпотечним договором (іпотечним договором від 22 листопада 2006 року) за ціною не більше узгодженої сторонами, що становить 641379 грн. 89 коп., і в строки, визначені сторонами у цьому договорі, а саме до 18 грудня 2018 року (включно) (а.с. 46-49 том 1).

18 грудня 2018 року на виконання договору комісії між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» (фактор) та Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (клієнт) укладено договір факторингу, згідно з яким у порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов?язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов?язався відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року, що укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого в подальшому стало Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та громадянином України - ОСОБА_3 (а.с. 54-58 том 1).

Згідно із пунктом 1.2. даного договору за основним договором відступаються наступні права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 73121,13 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладення цього договору становить 2039061 грн. 83 коп.; право вимоги сплати процентів за користування кредитом у розмірі, встановленому основним договором, нарахованих та несплачених станом на дату підписання цього договору в сумі 93365,03 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладення цього договору становить 2603584 грн. 88 коп.

Права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання цього договору після отримання грошових коштів від фактора, додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку фактора або клієнта або підписання будь-яких документів (пункт 1.3. договору).

Відповідно до пункту 1.4. договору в день підписання цього договору до фактора переходять також права (в тому числі права іпотекодержателя/кредитора) за договорами, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржника за основним договором, зокрема, права, що виникають з іпотечного договору від 22 листопада 2006 року, що укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого в подальшому стало Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Ющенко О.С.

Права за договором (договорами) забезпечення, вказані у пункті 1.4. цього договору, переходять до фактора без будь-якої оплати будь-якого характеру виключно в силу положень українського законодавства (пункт 1.5. договору).

Пунктом 4.1.5 договору визначено, що фактор має право на наступне відступлення права грошової вимоги третім особам в рамках цього договору.

18 грудня 2018 року на виконання договору комісії між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» (кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги (заміна кредитора у зобов"язанні), за яким кредитор передав, а новий кредитор прийняв всі права за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року (включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього), укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником всіх прав та обов"язків якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 (а.с. 60-61 том 1).

Права кредитора за договором кредиту переходять до нового кредитора з моменту підписання цього договору (пункт 2.1. договору).

Згідно із пунктом 2.2. договору за договором кредиту відступаються наступні права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до договору кредиту в сумі 73121,13 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладання цього договору становить 2039061 грн. 83 коп.; право вимоги нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому договором кредиту та несплачених на дату підписання цього договору в сумі 93065,03 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладання цього договору становить 2603584 грн. 88 коп.

Відповідно до пункту 2.3. договору новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржника за кредитним договором на загальну суму 166486,16 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладання цього договору становить 4642646 грн. 71 коп. та набуває відповідні права вимоги.

Відступлення прав за цим договором не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку кредитора або первісного кредитора або підписання будь-яких документів (пункт 2.4. договору).

Крім того, 18 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» та ОСОБА_1 укладено договір передачі прав (цесії), за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» передало ОСОБА_1 право вимоги за іпотечним договором від 22 листопада 2006 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , який укладений в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С., зареєстрований в реєстрі за № 1277 (а.с. 63-64 том 1).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 376393372 від 29 квітня 2024 року, іпотекодержателем за іпотечним договором від 22 листопада 2006 року є ОСОБА_1 (а.с.69 том 1).

Відповідно до копій актів прийому-передачі грошових коштів до договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 22 листопада 2006 року № 935/5-454 від 21 грудня 2018 року, 24 вересня 2021 року та 30 березня 2023 року ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_1 20000 грн. на виконання договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5-454 від 22 листопада 2006 року зі змінами та додатковими угодами до нього, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року в справі № 750/174/16-ц (а.с. 182, 183, 184 том 1).

29 квітня 2024 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про усунення порушення кредитного договору та оплати заборгованості за кредитом у сумі 73121,13 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату цієї вимоги становить 2900729 грн. 85 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 93065,03 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату цієї вимоги становить 3691908 грн. 35 коп. У вимозі також зазначено, що позивач у випадку невиконання даної вимоги має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 86-87 том 1).

Станом на 07 липня 2024 року у квартирі АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 129 том 1).

Згідно з інформацією № 27.21-15/83 від 07 січня 2025 року, наданою Деснянським відділом дежавної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, № 9044/27.22-30 від 10 лютого 2025 року, наданою Новозаводським відділом дежавної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та від 26 лютого 2025 року, наданою Центральним відділом дежавної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчий лист № 750/174/16-ц, виданий Деснянським районним судом міста Чернігова, про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у сумі 167979,37 доларів США, на виконанні у відділах не перебув та не перебуває (а.с. 1, 7, 12 на звороті том 2).

Відповідно до листа Центрального відділу дежавної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 123546 від 12 грудня 2024 року у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головноо територіального управління юстиції у Чернігівській області перебувало на виконанні виконавче провадження № 51151397 з виконання виконавчого листа № 750/174/16-ц від 26 квітня 2016 року, виданого Деснянським районним судом міста Чернігова, та виконавчее провадження № 51151974 з виконання виконавчого листа № 750/174/16-ц від 26 квітня 2016 року, виданого Деснянським районним судом міста Чернігова (а.с. 11 том 2).

З листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області № 603 від 22 січня 2025 року слідує, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження, відкриті на підставі виконавчого листа Деснянського районного суду м. Чернігова № 750/174/16, а саме:

- виконавче провадження № 51151397, відкрите постановою державного виконавця від 18.05.2016 з виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Чернігова № 750/174/16 від 26.04.2016 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором у сумі 167979,37 доларів США. 29.09.2016 виконавче провадження завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв?язку з тим, що у боржника відсутне майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

- виконавче провадження № 51151974, відкрите постановою державного виконавця від 18.05.2016, з виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Чернігова № 750/174/16ц від 26.04.2016 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 60120,05 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. 03.10.2016 провадження завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв?язку з тим, що у боржника відсутне майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 9 том 2).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У статті 33 Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору - вчинення відповідного правочину у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом частини першої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року

№ 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.

Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III, договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Як вже зазначалося, відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема, те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Звідси за договором факторингу фактор має надавати фінансову послугу, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).

При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеною в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.

Водночас грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право в разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.

Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Виходячи з цього, правочин, який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106)).

При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, немає підстав вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22) вкотре наголосила на правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Це саме стосується переуступки права іпотеки у тому випадку, коли вона забезпечує виконання кредитних зобов`язань.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду також зазначила про можливість відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ, а й фізичних осіб лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває у процедурі ліквідації. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 308/9995/17 (провадження № 61-12св22).

Як вже зазначалося, внаслідок послідовного укладення договорів, а саме договору факторингу від 18 грудня 2018 року права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_3 , це право перейшло від АТ «УКРСОЦБАНК» до ТОВ « Фінансова компанія « КРЕДО АВЕРС», яке у процедурі ліквідації не перебуло. У подальшому ТОВ ФК « КРЕДО АВЕРС» відступило право вимоги ОСОБА_1 .

Отже, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить нормам частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, ТОВ «ФК «КРЕДО АВЕРС» не могло відступати права вимоги на користь ОСОБА_1 .

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті "нівелювання" правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

Суд першої інстанції неведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про правомірність укладеного між ТОВ «ФК «КРЕДО АВЕРС» та ОСОБА_1 договору відступлення права вимоги за кредитним договором та відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що іпотека є акцесорним видом забезпечення виконання основного зобов`язання, у зв`язку з пропуском стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є неможливим звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

Виходячи з вище вказаного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з мотивів викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25.09.2025 року.

Головуючий: Судді: