Справа № 932/3103/25
Провадження № 4-с/932/22/25
У Х В А Л А

11 серпня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Петуніна І. В.,

заявник (боржник): ОСОБА_1

представники заявника: адвокат Лабовкін О. О., адвокат Дьоміна А. В.

інші особи: Перший Правобережний ВДВС у Шевченківському та Центральному р-нах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ПАТ «ФІДОКОМБАНК», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ФК «АВЕРАЖ»

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника: ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному р-нах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ФІДОКОМБАНК», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВЕРАЖ»

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному р-нах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в обґрунтування якої вказав, що 13.09.2011 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 2-2192/2010 про стягнення з нього на користь ВАТ «Ерсте Банк» заборгованості у розмірі 201798,49 грн.

У період з 12.11.2012 року по 15.04.2013 року у Першому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 35275699 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ерсте Банк» заборгованості у розмірі 201798,49 грн. В межах виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

15.04.2013 вищевказане виконавче провадження завершено та виконавчий документ повернутий стягувачу, арешт, накладений у виконавчому провадженні продовжує діяти.

Стягувач змінив назву на ПАТ «ФІДОКОМБАНК», який в свою чергу змінив назву на ПАТ «ФІДОБАНК», який зараз перебуває в стані ліквідації.

За повідомленням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, протягом ліквідаційної процедури ПАТ «ФІДОБАНК», право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , було відступлено на користь ТОВ «ФК «АВЕРАЖ» (код за ) в зв`язку з продажем портфеля згідно договору про відступлення прав вимоги №1 від 28.08.2014. Всі рахунки клієнта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) були закриті до кінця 2016 року. Таким чином, за наслідками укладення Договору про відступлення прав вимоги банку за кредитним договором перейшло до нового кредитора. Всі документи, що стосуються зазначеного кредитного договору, були передані новому кредиторові.

З моменту повернення виконавчого листа пройшло вже 12 років, але не первісним кредитором ні правонаступником не було зроблено жодного звернення щодо поновлення строку на подання виконавчого листа, видачу його дублікату, це підтверджує той факт, що заборгованість погашено в повному обсязі.

Заявник звернувся до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному р-нах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, але йому було відмовлено та повідомлено, що виконавче провадження знищено.

У зв`язку з викладеним просить зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному р-нах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього майна боржника, накладений в рамках виконавчого провадження № 35275699.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав пояснення на скаргу, де зазначив, що на підставі рішення НБУ від 20.05.2016 № 8, у ПАТ «ФІДОБАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію, з 16.11.2022 повноваження під час ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК», здійснюються Фондом безпосередньо. Відповідно до інформації, що знаходиться в розпорядженні Фонду, протягом ліквідаційної процедури ПАТ «ФІДОБАНК», право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), було відступлено на користь ТОВ «ФК «АВЕРАЖ» (код за ) в зв`язку з продажем портфеля згідно договору про відступлення прав вимоги №1 від 28.08.2014. Всі рахунки клієнта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) були закриті до кінця 2016 року. Таким чином, за наслідками укладення Договору про відступлення прав вимоги банку за кредитним договором перейшло до нового кредитора. Всі документи, що стосуються зазначеного кредитного договору, були передані новому кредиторові.

Учасники справи до суду не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до ЦПК України, представник заявника Дьоміна А. Д. надала заяву про проведення судового засідання без її участі та участі заявника.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні ним правовідносини.

За приписами ст. 4471 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Судом встановлено, що на виконанні в Першому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному р-нах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 352775699 з виконання виконавчого листа №2-2192/2010 від 13.09.2011, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» боргу в сумі 201798,49 грн, яке було відкрито постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.11.2012. Державним виконавцем Відділу Григорчук П. В. винесено постанову від 12.11.2012 про накладення арешту на все майно боржника. Під час проведення виконавчих дій по примусовому виконанню зазначеного виконавчого документа державним виконавцем встановлено, що розрахункові рахунки, відкриті на ім`я боржника відсутні, а також рухоме та нерухоме майно на яке можливо було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом та здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна, що належить боржнику, виявилися безрезультатними. 15.04.2013, керуючись вимогами п. 2 ст. 37 винесено постанову про повернення виконавчого документа та направлено стягувачу, постанови про заміну стягувача в межах вказаного виконавчого провадження, державним виконавцем не виносилося.

Таким чином, арешт на майно боржника був накладений в рамках виконавчого провадження № 35275699, що підтверджується відповіддю Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному р-нах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.03.2025 та відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.06.2024.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 09.08.2014 № 200/12993/14-ц, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05.10.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 606-XIV, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у ч. 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 606-XIV, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно з ст. 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно з ст. 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з ст. 48 цього Закону.

У Законі № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи) відсутня норма, аналогічна нормі ч. 1 ст. 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Частина перша ст. 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Таким чином, виконавчий лист від 13.09.2011 № 2-2192/2010 повернувся на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, а саме у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Тому посилання Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному р-нах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на п. 2 ст. 37 суд вочевидь вважає помилкою щодо застосування відповідної норми Закону у часті, оскільки повернення виконавчого документу відбулося у 2013 році, а норма, на яку посилається орган виконавчої служби набуло чинності у 2016 році.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у ст. 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 31) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст. 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 1 та 2 ст. 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у суді визначені у ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться.

Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV (ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас ч. 5 ст. 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас законодавець у Законі № 1404-VIII, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

З наведеного вище вбачається, що законодавство про виконавче провадження передбачає зняття арешту майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні: 1) виконавцем; 2) начальником відділу державної виконавчої служби; 3) судом.

Випадки, за яких державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, зазначалися вище, а саме виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII). Подібні положення містяться у ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII, з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (ч. 4 ст. 40 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону № 1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 60 Закону № 606-XIV; ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

При цьому, суд враховує висновки, викладені у п.п. 39-60, 68-71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025, справа № 2/1522/11652/11.

За матеріалами справи, стягувач скористався своїм правом на примусове стягнення коштів з боржника, було відкрито виконавче провадження 12.11.2012 № 35275699 та завершено 15.04.2013 шляхом повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Оскільки після цього, стягувач повторно мав право звернутися до виконавця для примусового виконання судового рішення в межах строку, встановленого законом, то державний виконавець не мав права зняти арешт з нерухомого майна після повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV.

На теперішній час, діє Закон № 1404-VIII, де встановлений строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у 3 роки (ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VIII), які на теперішній час сплили.

Враховуючи те, що виконавчий документ повернутий стягувачу з підстав, зазначених вище, це не є закінченням виконавчого провадження, а законом не передбачено обов`язку виконавця зняти арешт з нерухомого майна.

Між тим, жодних доказів щодо наявності постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, суду не надано.

Але, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача впродовж строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та тривалого часу після закінчення цього строку, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Тому суд вважає за можливе скасувати арешт майна на підставі ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII.

На підставі викладеного, ст.ст. 30, 47-50, 52, 60 Закону № 606-XIV, ст.ст. 37, 39, 40, 48, 59 Закону № 1404-VIII та керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу боржника: ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному р-нах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ФІДОКОМБАНК», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВЕРАЖ», задовольнити частково.

Зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладеного на підставі постанови старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС ДМУЮ Григорчука П. В. від 12.11.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 35275699.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 18.08.2025.

Суддя І. В. Петунін