Провадження № 2-з/638/167/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

29 вересня 2025 року м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Шамраєв М.Є., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача: ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом позивача: ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

УСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла вказана заява, в якій позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2011, об`єм (потужність) двигуна 4806 см; VIN код ТЗ НОМЕР_1 ; державний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2020, об`єм (потужність) двигуна 3996 см, зареєстрований на ОСОБА_2 , дата реєстрації 15.03.2025 року, та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних автомобілів.

В обгрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що 3 вересня 2025 року ОСОБА_1 подано до Шевченківського районного суду міста Харкова позов до ОСОБА_2 , предметом позову є поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме: - житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, загальна площа (кв.м): 74.9, за адресою : АДРЕСА_1 ; два транспортних засоби: - Автомобіль марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2011, об`єм (потужність) двигуна 4806 см - Автомобіль марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2020, об`єм (потужність) двигуна 3996 см; що позовними вимогами ОСОБА_1 є у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності: на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину автомобіля марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2011, об`єм (потужність) двигуна 4806 см; на 1/2 частину автомобіля марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2020, об`єм (потужність) двигуна 3996 см. Вказує, що є підстави вважати, що автомобіль марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2011, об`єм (потужність) двигуна 4806 см; VIN код ТЗ НОМЕР_1 ; державний номер НОМЕР_2 , що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити у майбутньому реалізацію законних вимог позивача. Зазнача, що відповідачем на сьогоднішній день розміщено оголошення про продаж на сайті Auto.Ria (скріншоти оголошення додаються), що свідчить про його намір відчужити автомобіль марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2011, об`єм (потужність) двигуна 4806 см, який є спільним майном позивача та відповідача; транспортний засіб виставлено за 785 460 грн. Вважає, що ці дії можуть призвести до унеможливлення справедливого поділу майна в судовому порядку. Також зазначає, що вартість другого автомобіля сторін марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2020 згідно даних майданчиків з продажу авто сягає орієнтовно 4 млн грн. Крім того наголошує, що договори купівлі-продажу автомобілів в Україні укладають без участі нотаріуса безпосередньо в сервісних центрах МВС, адже згідно з Постановою Кабміну №1388 від 07.09.1998 року під час переоформлення транспортного засобу письмова згода другого з подружжя не потрібна.

Дослідивши зазначену заяву та матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог про забезпечення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового спору (позову, що забезпечується) є поділ спільного майна подружжя.

Статтею 150 ЦПК України визначені заходи забезпечення позову, до яких відноситься в тому числі такий захід як накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права.

Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та третьої особи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача та уникнення будь-яких труднощів при виконанні судового рішення у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такі висновки щодо застосування відповідних норм процесуального закону викладені постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, а також застосовані у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 917/805/23.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виник спір про поділ спільного майна подружжя, тожз метою забезпечення можливості виконання судового рішення, що може бути ухвалене за позовом, слід заборонити відчуження майна, яке є предметом спору, адже виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи перебуватиме вказане майно у власності відповідача, а тому застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язане із предметом позову. Однак суд вважає за необхідне застосувати менш обтяжливий захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірного майна

Керуючись ст.ст.149-150, 153, 260, 261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача: ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом позивача: ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2011, об`єм (потужність) двигуна 4806 см; VIN код ТЗ НОМЕР_1 ; державний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки PORSCHE, модель CAYENNE, рік випуску 2020, об`єм (потужність) двигуна 3996 см, зареєстрований на ОСОБА_2 , дата реєстрації 15.03.2025 року, заборонивши їх відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.Є. Шамраєв