Провадження №: 2/336/2877/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 16 вересня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Якущенко Е.Р.,

за участю представника позивача адвоката Железняка В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністарції Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком,-

В С Т А Н О В И В:

29.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання їх малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, батьком дитини.

Позов обґрунтовує тим, що 13.09.2023 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Під час шлюбу ОСОБА_2 народила дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2025 р. у цивільній справі № 336/10503/24 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Сім`я сторін розпалась, внаслідок чого постало питання визначення місця проживання дитини з одним із батьків.

З народження дитина ОСОБА_4 зареєстрована та постійно мешкає до цього часу за місцем реєстрації батька в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Після народження дитини матір відносилась до дочки без належної турботи та любові, була байдужа до її потреб та стану здоров`я тощо.

Згодом з`ясувалось, що причина полягає в наявних у ОСОБА_2 психічних розладах. Вона неодноразово проходила лікування в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з приводу психічних розладів. За висновком психіатричною МСЕК № 1 м. Запоріжжя від 07.03.2024 р. ОСОБА_2 визнана особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком ОСОБА_1 , в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 03.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не надала.

Ухвалою суду від 23.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду, витребувано від Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району висновок щодо вирішення вимог позивача.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування, надала до суду висновок про доцільність визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позову.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку про таке.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 13.09.2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №232.

Під час шлюбу ОСОБА_2 народила дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Народження дитини зареєстроване 24.10.2023 р. Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №387.

Батьком дитини зареєстрований ОСОБА_1 .

Матір`ю дитини зареєстрована ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2025 р. у цивільній справі № 336/10503/24 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 13 вересня 2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №232. Рішення суду набрало законної сили 15.03.2025 р.

Підтверджують викладене документи: витяг з паспорту громадянина України ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_3 від 24.10.2023 р.; довідка від 21.03.2023 р. №2302- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 ; заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2025 р. у цивільній справі № 336/10503/24 про розірвання шлюбу подружжя ОСОБА_5 .

З народження дитина ОСОБА_4 зареєстрована та постійно мешкає до цього часу за місцем реєстрації батька в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Батьки дитини мешкають в жилих будинках по АДРЕСА_1 : ОСОБА_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 - в житловому будинку АДРЕСА_3 .

З 2024 р. по цей час дитина ОСОБА_4 відвідує заклад дошкільної освіти (центр розвитку дитини) «Надія» Запорізької міської ради (далі за текстом: ЗДО (ЦРД) «Надія»), зарахована до групи короткотривалого перебування «Разом з мамою» № 9.

Згідно довідки ЗДО (ЦРД) «Надія» від 21.03.2025 р. №01-11/16 вихованням та піклуванням в період навчання дитини займається лише батько ОСОБА_1 , який приймає активну участь в навчальному процесі дитини; піклується про дитину, яка завжди охайна та доглянута; добросовісно виконує рекомендації та поради педагогів центру. Матір дитини в ЗДО (ЦРД) « ОСОБА_6 » не з`являлася, участі в роботі групи і закладу не приймала.

Дитина ОСОБА_4 з народження перебуває на обліку в педіатричній службі КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Запорізької міської ради, з вересня 2024 р. за медичною допомогою з дитиною до лікаря-педіатра звертається виключно батько, який і виконує поради та призначення лікарів.

Підтверджують викладене документи: акт про проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 ; довідка закладу дошкільної освіти (центр розвитку дитини) «Надія» від 21.03.2025 р.; інформаційний лист № 046/01-09 від 09.04.2025 р. КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Запорізької міської ради.

Викладене свідчить, що фактично з народження (з жовтня 2023 р.) по цей час дитина ОСОБА_4 знаходиться повністю на матеріальному утриманні батька, який займається її вихованням, організовує побут, забезпечує їй належний рівень навчання та відпочинку, збереження і зміцнення здоров`я, навчає здоровому способу життя тощо.

Аліменти з ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 не стягував та стверджує, що спроможний самостійно забезпечити матеріально свою дочку ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 приймає участь у вихованні дитини періодично, в залежності від стану свого здоров`я та наявності бажання. Участі в утриманні дочки ОСОБА_2 не приймає, оскільки не працює, отримує незначну допомогу від держави у зв`язку з інвалідністю, інших доходів не має.

Допомогу в догляді за дитиною надає ОСОБА_1 його матір ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає разом з сином та внучкою.

Відсутність правової визначеності місця проживання дочки ОСОБА_4 з одним з батьків становить загрозу для безпеки її життя та здоров`я в подальшому, оскільки не виключається ймовірність того, що в будь-який час при загостренні хвороби ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю може завдати шкоди в т.ч. здоров`ю дитини ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 не має житла, не працює і не має постійного доходу (заробітку), внаслідок чого неспроможна забезпечити малолітній дочці належний рівень проживання, побуту, навчання, здоров`я тощо.

ОСОБА_1 створив малолітній дочці всі умови для комфортного проживання в житловому будинку і для її розвитку. В житловому будинку у дитини є своя окрема кімната, облаштована всім необхідним для проживання і навчання дитини.

Отримуваних ОСОБА_1 доходів достатньо для утримання дочки і забезпечення її всім необхідним для проживання, навчання і всебічного розвитку.

ОСОБА_1 забезпечує постійний медичний нагляд за станом здоров`я дитини, здійсненням профілактичних щеплень й інше.

Проживаючи з батьком, дочка отримує безпеку для свого життя і здоров`я, належні умови для проживання, особистого формування та розвитку.

За приписами статей 11,15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті першому статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до статті 160 ч 1, 2 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ст. 171 ч 1, 2 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Так як дочка ОСОБА_4 перебуває у віці раннього дитинства, недоцільно заслуховувати в засіданні суду малолітню дитину ОСОБА_4 щодо місця її подальшого проживання з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 161 ч 1, ч 2 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам ДИТИНИ. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати позачергове значення.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше. інтересам дитини найкраще відповідає збереженню її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами і деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо в тому числі в одній квартирі, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Аналіз наведених норм права, зокрема з практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім визначені та враховані інтереси і права батьків.

Згідно зі ст. 153 ч 1 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За ст. 155 ч 1, ч 2 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 ч 1- ч 4 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

ОСОБА_2 своєю бездіяльністю порушує приписи перелічених норм права, діє на шкоду інтересам малолітньої дочки ОСОБА_4 , тривалий час (з жовтня 2023 року) не займається її вихованням та утриманням, не забезпечує їй здоровий спосіб життя, не піклується про всебічний розвиток дитини, проявляє до дочки та до її життя і долі байдужість.

Таким чином ОСОБА_2 залишила малолітню дочку без належного та достатнього материнського піклування і материнської любові та догляду.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування, надала до суду висновок про доцільність визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Викладене доводить, що наявні всі законні підстави визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з її батьком ОСОБА_1 , що сприятиме повноцінному розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 березня 2021 року у справі №288/39/20 (провадження № 61-17698цс20) зазначив, що проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них. Доводи касаційної скарги про відсутність між сторонами спору з приводу місця проживання дітей адже, на цей час, діти проживають разом із батьками позивача, а позивач проживає у належному позивачеві будинку не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд встановив, що після розірвання шлюбу сторони продовжують проживати в одному будинку, тобто практично мають однакові належні матеріально-побутові умови, однак, батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити належне доброзичливе спілкування дітей з обома батьками, врахувавши думку малолітнього, апеляційний суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 січня 2022 року у справі №644/1955/20 (провадження № 61-16573цс21) зазначив, що відсутність в Позивача письмових чи інших доказів заперечень Відповідачки щодо проживання дитини з ним не перешкоджає розгляду в суді заявлених Позивачем позовних вимог про визначення місця проживання дочки разом з ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 153, 155, 157, 160, 161, 171 СК України, ст.ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 134, 141, 223, 229, 245, 247, 258-259, 263-266, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністарції Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП:відсутній, разом з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , місце реєстрації ВПО: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, що зазначена у вступній частині судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя П.В. Зарютін