П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Київ

Справа №363/3399/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/2432/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретарів Федорчук Я.С., Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Лукач О.П. 25 червня 2024 року у м. Вишгород, повний текст рішення складений 26 липня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична Компанія «Право на гроші», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14 липня 2021 року, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2021 позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

§ визнати недійсним договір купівлі-продажу №179 від 14 липня 2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ваканда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем;

§ скасувати рішення про державну реєстрацію права приватної власності та їх обтяжень (із відкриттям розділу) індексний номер: 59268916 від 14 липня 2021 року, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем;

§ виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:59268916 від 14 липня 2021 року, про право власності на об`єкт нерухомості, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші», .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Кредитний договір №12-07-И/16 та Іпотечний договір, як забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором. Відповідно до умов Кредитного Договору, Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 55200 доларів США з оплатою по процентній ставці 12 % річних, за цільовим призначенням: для придбання 2-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 47,9 м.кв., житловою площею - 25,6 м.кв. Згідно з умовами Кредитного договору, позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 05 лютого 2027 року.

Позивачу стало відомо, що 02 квітня 2019 року, за результатами відкритих торгів (аукціону) оформлений протоколом електронних торгів №UA-EA-2019-02-05-000005-b від 11 березня 2019 року, між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» було укладено Договір №8 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого за договором іпотеки замінено первинного Іпотекодержателя ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на нового Іпотекодержателя, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Арагон». 08 жовтня 2020 року згідно Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» замінено на поточного Іпотекодержателя - ТОВ «Ваканда».

20 липня 2021 року позивачу стало відомо, що 14 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за ТОВ «ЮК «Право та гроші» на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між Іпотекодержателем ТОВ «Ваканда» та ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші».

Позивач вважає дії ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ЮК «Право та гроші» щодо укладення договору купівлі-продажу протиправними та такими, що порушують її законні права та інтереси, оскільки звернення стягнення на іпотечне майно, відбулося з порушенням статей 24, 33, 36, 38 Закону України «Про іпотеку», так як від ТОВ «ФК «Арагон» на адресу ОСОБА_1 не надходило будь-яких пропозицій та повідомлень про намір реалізувати предмет іпотеки, чим порушено її переважне право на викуп предмета іпотеки.

У зв`язку з відсутністю конкретної пропозиції щодо ціни продажу, ОСОБА_1 фактично була позбавлена права щодо повного викупу квартири, у якій вона зараз проживає та яка є предметом іпотечного договору. Вказує, що вона фактично сплатила заборгованість в розмірі 68939 доларів США за період з 06 лютого 2007 року по 05 квітня 2019 року згідно графіку виплат, що є додатком до кредитного договору.

Крім цього, 19 липня 2021 року ОСОБА_1 направила до ТОВ «Ваканда» заяву про проведення реструктуризації на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який набрав чинності 23 квітня 2021 року, та відповідно до абз. 2 ч. 2 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Позивач вважає, що у період з 23 квітня 2021 року по 23 жовтня 2021 року ТОВ «Ваканда» не мало права на продаж нерухомого майна третій особі, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі предмета іпотеки - квартири, яка належить ОСОБА_1 , що є забезпеченням виконання зобов`язань, які підлягають реструктуризації на підставі заяви про проведення реструктуризації. Вказує, що такі дії ТОВ «Ваканда» є підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Також позивач вказує, що рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості - квартира, загальною площею 47,9 кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , за ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші», прийнято на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу №179 від 14 липня 2021 року, який підписаний сторонами з порушенням норм чинного законодавства, він є недійсним, а тому і не створює ніяких правових наслідків. Тому посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16, вважає, що рішення про державну реєстрацію права приватної власності та їх обтяжень (із відкриттям розділу) індексний номер: 59268916 від 14 липня 2021 року, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем, підлягає скасуванню, а запис про таку державну реєстрацію - виключенню.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична Компанія «Право на гроші», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14 липня 2021 року, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що іпотекодержатель дотримався норм законодавства при зверненні стягнення на предмет іпотеки та умов договору іпотеки. Іпотекодержатель повідомив іпотекодавця про наявність боргу і необхідність його погашення, про наслідки невиконання заявлених вимог, серед іншого, про можливий продаж предмета іпотеки на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Позивачем не доведено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється на спірні правовідносини. Таким чином, позивач не надала належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Не погодилась з вказаним судовим рішенням позивач, її представником подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, що рішення суду першої інстанції не є законним та обґрунтованим. Вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував всі обставини по даній справі щодо наявності повноважень у ТОВ «Ваканда» продати квартиру ТОВ «ЮК «Право та гроші» та обставин дотримання встановленого порядку укладення договору купівлі-продажу.

Представник позивача зазначає про те, що ТОВ «ФК» Арагон» перерозподілило кредит ОСОБА_1 між новими залученими поручителям - пов`язаними особами та договір купівлі-продажу квартири від 14 липня 2021 року був укладений між відповідачами тільки з метою перереєстрації права власності на квартиру на третю «свою» особу. Тобто, дійсної мети саме продати квартиру третій особі у ТОВ «Ваканда» не було, оскільки ТОВ «Право та гроші» є пов`язаною особою, яка навіть сплатила гроші за договором купівлі-продажу тільки через ухвалу суду про витребування цих доказів. Тому вважає, що договір купівлі-продажу був укладений лише з метою юридичної зміни власника квартири в реєстрі речових прав на нерухоме майно, що не враховано судом першої інстанції.

Також суд першої інстанції не дослідив аргумент позивача про те, що ТОВ «Ваканда» не мала повноважень укладати спірний договір купівлі-продажу від 14 липня 2021 року. ТОВ «Ваканда» продало іпотечну квартиру згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку», як новий іпотекодержатель, на підставі укладеного з ТОВ «ФК «Арагон» договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08 жовтня 2020 року.

Водночас згідно ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, тобто за кредитним договором 2007 року. Однак, у наданому ТОВ «Ваканда» листі-повідомленні від 09 жовтня 2020 року нічого не вказано про відступлення прав вимоги за основним зобов`язанням, тобто за кредитним договором 2007 року. Тому вважають, що на користь ТОВ «Ваканда» не було відступлене право вимоги за основним зобов`язанням, тобто за кредитним договором 2007 року. Третя особа врахувала у якості основного зобов`язання - саме договір поруки (а не кредитний договір), який не є основним зобов`язанням, а є похідним від кредитного договору.

Представник також вказує на те, що позивач не отримувала належне повідомлення про намір ТОВ «Ваканда» звернути стягнення на предмет іпотеки згідно ст.38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу третій особі, що є позбавленням позивача переважного права на викуп предмету іпотеки. Зазначає, що повідомлення №09/10-2 від 09 жовтня 2020 року, надане суду, направлено на неналежну адресу позивача, та за своїм змістом не є належним доказом повідомлення, яке передує зверненню стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Наведене не дає підстав для висновку про те, що позивач дійсно був повідомлений про намір ТОВ «Ваканда» звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу квартири третій особі. Але суд першої інстанції не надав оцінку даним обставинам взагалі.

Позивач зазначала, що іпотечна квартира є її єдиним житлом. Водночас, суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення по справі, вказав, що позивач не надала доказів того, що дана квартира є єдиним житлом. Також суд першої інстанції звертав увагу, що позивач зазначала іноді інші адреси у Києві, як адреси листування, тим самим нібито стверджуючи, що ці квартири є власністю позивача, що є припущенням суду.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Право та гроші» - Біла Я.Г. заперечує проти доводів позивача, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції викладених в оскаржуваному рішенні.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Куриленко О.А. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила про її задоволення.

Представник ТОВ «ЮК «Право та гроші» - Побережник А.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вказував на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Після оголошення перерви в судове засідання не з`явився, участі в судових дебатах не приймав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 06 лютого 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 12-07-И/16, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 55200 доларів США з оплатою по процентній ставці 12% річних, до 05 лютого 2027 року. Кредитні ресурси, отримані позичальником за цим Договором, використовуються за цільовим призначенням: для придбання 2-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 47,9 кв.м., житловою площею - 25,6 кв.м. (том 1 а.с.19-26,194-202 том 73-79).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 06 лютого 2007 року між Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, за умовами якого позивач передала в заставу банку квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний Договір посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б., реєстровий №1100 та накладено заборону на відчуження (том 1 а.с.30,190-193 том 2 а.с.61-62).

У пункті 11.3.2 Іпотечного договору вказано про право продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленого статтею 38 Закону України «Про іпотеку», як спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя.

Крім цього, 06 лютого 2007 року між Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 (поручителем), ОСОБА_3 (поручитель), ОСОБА_4 (поручитель), ОСОБА_5 (поручитель) та ОСОБА_1 (боржником) укладено Договори поруки №12-07-И/16-П1, №12-07-И/16-П2, №12-07-И/16-П3, №12-07-И/16-П4, згідно яких, поручителі зобов`язалися відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором №12-07-И/16 від 06 лютого 2007 року (том 1 а.с.34-44, том 3 а.с.83-90).

21 травня 2012 року між ТА «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №12-07-И/16 від 06 лютого 2007 року, у частині викладення пунктів 3.2 та 4.3 у новій редакції (том 1 а.с.203-204).

Згідно виписки по особовому рахунку за період з 06 лютого 2007 року по 26 серпня 2016 року ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованості за кредитом та за процентами на загальну суму 68139,40 доларів США (том 1 а.с.45-76).

02 квітня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» укладено договір №8 про відступлення прав вимоги, згідно якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальника та поручителів, зазначених у Додатку №l до цього Договору. Новий кредитор набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у Додатку №1 до цього Договору та сплати штрафних санкцій у розмірах, передбачених Основними договорами. Розмір Прав вимоги які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основним договором переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги за виключенням права нарахування процентів за користування боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надані банку відповідно до умов основного договору (том 1 а.с.86-87,95-98,183-185 том 3 а.с.80-82).

02 квітня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (том 3 а.с.64-66).

Згідно Акту прийому та передачі до Договору №8 про відступлення прав вимоги від 02 квітня 2019 року, а також Додатку №1 до Договору №8, Банк передав, а новий кредитор прийняв Кредитний договір №12-07-И/16 від 06 лютого 2007 року, Іпотечний договір від 06 лютого 2007 року та договори поруки (том 1 а.с.80-83, 186-189).

Листом-повідомленням від 03 квітня 2019 року, за підписами представників нового та старого кредиторів, повідомлено боржника ОСОБА_1 та поручителів про укладання Договору №8 про відступлення права вимоги та про те, що з 02 квітня 2019 року новим кредитором за договорами є ТОВ «ФК «Арагон» (том 1 а.с.77-79).

16 серпня 2019 року між ТОВ «ФК Арагон» (кредитор) та ОСОБА_6 (поручитель) укладено Договір поруки, згідно якого поручитель зобов`язався перед кредитором, у випадку невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором №12-07-И/16 від 06 лютого 2007 року в частині повернення суми отриманого позичальником за Кредитним договором кредиту, виконати зобов`язання позичальника, що виникли за Кредитним договором, згідно наданого кредитором розрахунку (том 1 а.с.91-94).

Згідно звіту №2108/12/19 про оцінку майна - квартири

АДРЕСА_3 , складеного ПП «Габ`яно» на замовлення ОСОБА_1 , вартість квартири станом на 17 грудня 2019 року становить 365000,00 грн (том 2 а.с. 22-74).

10 лютого 2020 року між ТОВ «ФК «Арагон» (кредитор) та ТОВ «Ваканда» (поручитель) укладено Договір поруки №10/02-п, згідно якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, що виникли за Кредитним договором №12-07-И/16 від 06 лютого 2007 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Арагон» є кредитором ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у відповідності до Договору №8 про відступлення права вимоги від 02 квітня 2019 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Арагон». (том 2 а.с.241-243)

08 жовтня 2020 року між ТОВ «ФК «Арагон» (первісний іпотекодержатель) ТОВ «Ваканда» (новий іпотекодежатель) був укладений Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 06 лютого 2007 року та зареєстрований у реєстрі за №1100. За умовами цього договору первісний іпотекодержатель передав, а новий іпотекодержатель прийняв усі права за Іпотечним договором, що укладений в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором №12-07-И/16 від 06 лютого 2007 року, права за яким передані (відступлені) ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ «ФК «Арагон». Вказаний Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвієнко О.О., реєстровий №5434.

У п.1.2. цього Договору передача прав за Договором іпотеки здійснюється у зв`язку із повним виконанням новим іпотекодержателем своїх зобов`язань як поручителя за Договором поруки №10/02 від 10 лютого 2020 року, укладеним між ТОВ «ФК Арагон» та ТОВ «Ваканда» предметом якого є часткове погашення заборгованості відповідно до Кредитного договору №12-07-И/16 від 06 лютого 2007 року.

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвієнко О.О. (том 2 а.с.244-247, том 3 а.с.68-69).

16 грудня 2020 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» укладено Договір про внесення змін №1 до Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідченим Левчук О.Б., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу 16 серпня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за №1100, посвідченого Матвієнко О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 08 жовтня 2020 року за реєстровим №5434, згідно якого внесено зміни до пункту 1.2 Договору, виклавши його у новій редакції: «1.2. Передача прав за Договором іпотеки здійснюється у зв`язку із повним виконанням Новим Іпотекодержателем своїх зобов`язань як Поручителя за Договором поруки №01/07-п від 01 липня 2019 року, Договором поруки №10/02 від 10 лютого 2020 року укладеним між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» предметом якого є погашення заборгованості відповідно до Кредитного договору №12-07-/16 від 06 лютого 2007 року». Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. за №3067 (том 2 а.с.248-249, том 3 а.с.71).

09 жовтня 2020 року ТОВ «Ваканда» на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення-вимога №09/10-2, в якому повідомлено, що 08 жовтня 2020 між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» був укладений Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, який був укладений у зв`язку із повним виконанням ТОВ «Ваканда» своїх зобов`язань як Поручителя за Договором поруки №10/02 від 10 лютого 2020 року, укладеним між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» предметом якого є погашення заборгованості відповідно до Кредитного договору №12-07-И16 від 06 лютого 2007 року, за яким Позичальником/Боржником є ОСОБА_1 ..

На виконання приписів Договору від 08 жовтня 2020 року, повідомлено ОСОБА_1 , що новим Іпотекодержателем за Іпотечним договором є ТОВ «Ваканда».

Зазначено, що відповідно до п. 1.3. Договору від 08 жовтня 2020 року передача прав за Договором іпотеки здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існують на момент передачі прав вимоги, в тому числі: право одержати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до умов Договору іпотеки; будь-які інші права, що існують та/або можуть виникнути в майбутньому на підставі Договору іпотеки.

Також, у вказаному повідомлені-вимозі, ТОВ «Ваканда» зазначає, що вимагає невідкладно сплатити заборгованість у розмірі 600000, 00 грн за вказаними банківськими реквізитами. У разі ігнорування ОСОБА_1 даної вимоги, ТОВ «Ваканда» змушене буде задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки відповідно до Іпотечного договору (том 3 а.с.95).

Вказане повідомлення-вимога надіслано на адресу ОСОБА_1 :

АДРЕСА_4 , засобами поштового зв`язку 09 жовтня 2020 року з описом вкладення та вручено особисто 21 жовтня 2020 року (том 3 а.с.93,94).

Відповідно до Звіту про оцінку майна №4536, складеного ТОВ «ЛЕКСТАТУС» 13 липня 2021 року, ринкова вартість об`єкта оцінки - квартири АДРЕСА_1 - становить 900015,00 грн без ПДВ (том 3 а.с.91-92).

14 липня 2021 року між ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ЮК «Право та гроші» укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Вказаний Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., за реєстровим №179 (том 1 а.с.168, том 3 а.с.60).

Як зазначено у цьому Договорі, квартира відчужується продавцем від свого імені на підставі Іпотечного договору, посвідченого Левчук О.Б., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області 06 лютого 2007 року за реєстровим №1100, який є правовою підставою для застосування права продавця від свого імені продати квартиру на підставі статей 36, 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки є відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в Іпотечному договорі. Продавець набув права вимоги за іпотечним договором на підставі Договору про відступлення права-вимоги за іпотечним договором, посвідченого 08 жовтня 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда». ТОВ «ФК «Арагон», в свою чергу, набуло права вимоги за Іпотечним договором на підставі Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченого 02 квітня 2019 року Журавльовою Л.М., Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 252, укладеного між Публічним акціонерним товариством «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Арагон». Згідно Висновку про вартість об`єкта оцінки зі Звіту про оцінку майна №4536, ринкова вартість об`єкта оцінки без ПДВ становить 900015,00 грн та продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за вказану суму, яку покупець зобов`язується сплатити на до 14 липня 2022 року. Покупець стверджує та гарантує, що відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець був більш ніж за 30 днів повідомлений продавцем (іпотекодержателем) про його намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

19 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Ваканда» із заявою про проведення реструктуризації згідно вимог, передбачених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ від 13 квітня 2021 року. Вказану заяву було надіслано засобами поштового зв`язку 20 липня 2021 року та у цій заяві ОСОБА_1 повідомлено про адресу її фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 , та про відсутність у неї, крім квартири АДРЕСА_3 , іншого нерухомого майна (том 1 а.с.215-221).

Згідно платіжних інструкцій ТОВ «ЮК «Право та гроші» сплатило ТОВ «Ваканда» грошові кошти за Договором купівлі-продажу №179 від 14 липня 2021 року, протягом березня - квітня 2023 року (том 2 а.с.250-253).

З Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20 липня 2021 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ТОВ «ЮК «Право та гроші» на підставі Договору купівлі-продажу від 14 липня 2021 року, посвідченого приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. (том 1 а.с.88, 90).

На виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 04 вересня 2023 року про витребування доказів, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М., надіслано копії усіх документів нотаріальної справи, на 96-ти сторінках, на підставі яких було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, зазначивши у супровідному листі, що 14 липня 2021 року за реєстровим №179, ним було посвідчено договір купівлі-продажу квартири між ТОВ «Ваканда», ідентифікаційний код 43065527 (надалі Продавець) та ТОВ «ЮК «Право та гроші», ідентифікаційний код 39165528 (надалі Покупець), (далі договір купівлі-продажу), за яким Продавець продав, а Покупець купив квартиру АДРЕСА_1 (надалі квартира). Вищезазначений договір купівлі-продажу посвідчено відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», а саме Продавець від свого імені продав Покупцю квартиру на підставі Іпотечного договору, посвідченого Левчук О.Б., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області 06 лютого 2007 року за реєстровим №1100, надалі «Іпотечний договір», який є правовою підставою для застосування права Продавця від свого імені продати квартиру на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки є відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в Іпотечному договорі. Продавець набув права вимоги за Іпотечним договором на підставі Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідченого 08 жовтня 2020 року Матвієнко О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 5434, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Арагон» (код за ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ваканда» (код за ). Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Арагон» (код за ), в свою чергу, набуло права вимоги за Іпотечним договором на підставі Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченого 02 квітня 2019 року Журавльовою Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 252, укладеного між Публічним акціонерним товариством «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (код за ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Арагон» (код за ). Приватний нотаріус вказує, що під час посвідчення вищезазначеного договору купівлі-продажу, ним було дотримано абсолютно усіх вимог чинного законодавства для посвідчення такого типу правочинів, перевірено правоздатність та дієздатність сторін за договором купівлі-продажу, повноваження їх представників, зроблено усі необхідні перевірки в державних реєстрах. Нотаріусом було отримано від Продавця усі передбачені статей 36, 38 Закону України про іпотеку документи, в тому числі, але не виключно, повідомлення-вимога про сплату заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Ваканда» від 09 жовтня 2020 року №09/10-2, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, на якому є підпис ОСОБА_1 про особисте отримання від 21 жовтня 2020 року та опис цінного листа. Усі документи, на підставі яких було посвідчено договір купівлі-продажу, під час проведення державної реєстрації речових прав на квартиру 14 липня 2021 року було відскановано до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як і сам договір купівлі-продажу. Тобто для отримання копій документів на підставі яких було посвідчено договір купівлі-продажу у ОСОБА_1 та її адвоката Куриленко О.А. не було жодних перешкод, бо усі вони містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і будь-який адвокат має знати, яким чином можна їх передивитись та отримати копії відповідно до Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та п.п. 56, 59 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 3 а.с.59).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

У ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В порядку визначеному ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним.

В силу ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст.33 Закону в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 цього Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати; передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч.ч. 1-5 ст.36 Закону).

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В порядку визначеному п.2 ч.1ст. 10 цього Закону державним реєстратором є нотаріус.

Згідно зі ст. 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №757/13243/17 вказано, що за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №914/235/18 (914/608/20), вказано на те, що в абзаці третьому частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зокрема, встановлювалося, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно доч.1,2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.3ст.89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наведених обставин справи вбачається, що 06 лютого 2007 року позивачем з ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Кредитний договір № 12-07-И/16, за умовами якого позивач отримала кредит в розмірі 55200 доларів США, який зобов`язалась повернути у строк до 05 лютого 2027 року щомісячними платежами з урахування сплати кредитору 12% річних. Дані про повне виконання позивачем взятого на себе зобов`язання в матеріалах справи відсутні, а посилання позивача на виконання взятих на себе зобов`язань до 2016 року не може бути прийнято до уваги суду, так як умовами договору, крім повернення суми кредиту також передбачена сплата відсотків за користування ним.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позивачем з ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Іпотечний договір від 06 лютого 2007 року.

02 квітня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» були укладені договори про відступлення прав вимоги за кредитним і іпотечним договорами, укладеними з позивачем.

ТОВ «ФК «Арагон», згідно з Договором від 08 жовтня 2020 року відступило ТОВ «Ваканда» права вимоги за Іпотечним договором від 06 лютого 2007 року, укладеним з позивачем. В тексті договору вказано, що передача прав за Договором іпотеки здійснюється у зв`язку із повним виконанням новим іпотекодержателем своїх зобов`язань як поручителя. Вказана дія не суперечить вимогам чинного законодавства, як на то вказує сторона позивача в доводах апеляційної скарги, так як відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. А отже твердження позивача про неможливість передачі права вимоги за іпотечним договором без передачі прав за кредитним договором слід визнати безпідставними.

Згідно з застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п.п. 11.3.1 та 11.3.2 пункту договору іпотеки, задоволення вимог здійснюється шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

09 жовтня 2020 року ТОВ «Ваканда» на адресу позивача було направлено повідомлення-вимога, в якому було повідомлено про відступлення права вимоги за іпотечним договором, попереджено про умови договору щодо права одержати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі, а також висунута вимога про сплату заборгованості у розмірі 600000 гривень.

Вказане повідомлення-вимога надіслано на адресу ОСОБА_1 :

АДРЕСА_4 , засобами поштового зв`язку 09 жовтня 2020 року з описом вкладення та вручено особисто 21 жовтня 2020 року.

Посилання позивача на те, що вказане повідомлення було направлена не за зареєстрованим місцем проживання позивача відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що саме ця адреса зазначена позивачем у кредитному та іпотечному договорах, а також у додатковій угоді № 1 від 21 травня 2021 року до кредитного договору. даних про здійснення позивачем повідомлення кредитора та іпотекодержателя про зміну місця проживання в матеріалах справи відсутні.

Отже, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що доводи сторони позивача щодо відсутності повідомлення ОСОБА_1 про нового іпотекодержателя та про необхідність нею сплатити суму заборгованості за кредитним договором на вимогу, а також про наслідки невиконання такої вимоги - реалізація предмету іпотеки, способи якої передбачені договором про іпотеку, спростовується наданими приватним нотаріусом документами нотаріальної справи, на підставі яких нотаріусом було посвідчено оспорюваний Договір купівлі-продажу квартири (іпотечного майна).

На момент укладення оскарженого договору, іпотекодержатель надав приватному нотаріусу, який вчиняв реєстраційну дію щодо спірного майна, всі необхідні документи, передбачені пунктом 61 Порядку № 1127, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для відмови у державній реєстрації прав за новим власником, визначених у частині першій статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що нею була направлена заява про реструктуризацію заборгованості, право на яку було передбачено законом, не можуть бути прийняті до уваги суду, з огляду на те, що спірний договір був укладений 14 липня 2021 року, а заява про реструктуризацію датована 19 липня 2021 року, та направлена засобами поштового зв`язку 20 липня 2021 року, хоча повідомлення, як вже вказано вище, було отримано позивачем 21 жовтня 2020 року і у вказаний період даних про вчинення позивачем будь яких дій щодо погашення заборгованості матеріали справи не містять. Таким чином вказана заява була направлена позивачем після вчинення оспорюваного правочину, тому не могла бути врахована іпотекодержателем і, відповідно, не впливає на чинність оспорюваного договору.

А отже слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені у справі обставини свідчать, що іпотекодержатель дотримався норм законодавства при зверненні стягнення на предмет іпотеки та умов договору іпотеки. Іпотекодержатель повідомив іпотекодавця про наявність боргу і необхідність його погашення, про наслідки невиконання заявлених вимог, серед іншого, про можливий продаж предмета іпотеки на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку».

В ході розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції позивач вказувала на мораторій введений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суд першої інстанції, відхиляючи ці доводи позивача, вказав на те, що стороною позивача не надано витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відсутності у неї іншого нерухомого майна, враховуючи фактичне місце її проживання у інших квартирах. Тому суд вважав, що позивачем не доведено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється на спірні правовідносини.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з урахування правової позиції наведеної Верховним Судом у постанові від 13 січня 2019 року у справі №725/885/16, а саме вказано, що тягар доведення зазначених обставин у цьому випадку покладається на позивача, який звернувся до суду.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу №179 від 14 липня 2021 року, укладеного між ТОВ «Ваканда» та ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші», так як заявлені позивачем підстави не знайшли свого підтвердження.

Вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності та виключення відомостей про право власності на спірну квартиру відповідача ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» мають похідний характер від вимоги про визнання недійсним правочину, на підставі якого була проведена відповідна державна реєстрація. А отже враховуючи відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину, відсутні і підстави для скасування відповідної реєстраційної дії.

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, підстави для компенсації позивачеві понесених нею витрат пов`язаних з переглядом справи апеляційним судом також відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук