Справа № 357/3100/25
Провадження № 2/357/2591/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Вдовика А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в м.Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист порушених прав на житло,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому просить суд зняти заборону та припинити обтяження житлового будинку АДРЕСА_1 , тип обтяження: заборона (архівний запис) реєстраційний номер 41888, зареєстровано 25.06.2004 за № 41888 Сквирською районною державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 20.04.1965.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.09.2022 року державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Карпусь І.О. Під час оформлення спадкових прав на вказаний житловий будинок після смерті його матері ОСОБА_4 , позивачу стало відомо про наявність заборони відчуження нерухомого майна. Згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наявна заборона (архівний запис) відчуження нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі повідомлення Банку, Київоблбудбанку б/н від 20.04.1965 року. При цьому, власником нерухомого майна за даними інформації з Єдиного реєстру заборон значиться ОСОБА_5 . Однак, ОСОБА_5 ніколи не була власником вказаного будинку, вона була родичем власниці житлового будинку ОСОБА_6 , яка володіла житловим будинком на підставі свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя від 11.06.1975. В подальшому, ОСОБА_6 уклала 04 серпня 1992 року договір дарування, за яким подарувала будинок матері позивача - ОСОБА_4 , а у 2022 році позивач успадкував вказаний будинок. На адвокатський запит, 05.05.2023 Національний банк України надав відповідь, відповідно до якої станом на 05.05.2023 у Державному реєстрі банків відсутні відомості про реєстрацію, ліквідацію та правонаступника Київоблбудбанку, а також банк повідомив, що у них немає можливості надати запитувані документи стосовно обтяжень нерухомого майна через відсутність їх на архівному зберіганні у Національному банку України. Оскільки, Київоблбудбанк є недіючою юридичною організацією, позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із позовом до Національного банку України про зняття арешту, однак, рішенням суду від 22.10.2024 по справі № 357/10397/24, біло відмовлено у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що ним було визначено неналежного відповідача, а саме НБУ. Оскільки, ОСОБА_5 ніколи не являлася власником даного житлового будинку, не відомо на якій підставі було накладено заборону відчуження нерухомого майна за повідомленням Київоблбудбанку у 1965 року. Відповідно до відповіді КП КОР Київське обласне бюро технічної інвентаризації № БЦ 4300/1 від 11.07.2024р., житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . Позивачу відомо, що ОСОБА_5 померла у 2011 році та на день смерті мала прізвище - ОСОБА_8 . Після смерті ОСОБА_9 була відкрита спадкова справа в Узинській нотаріальній конторі. Спадкоємцем після смерті матері став її син - ОСОБА_2 , який залучений у даній справі як відповідач.

Позивач вказує, що існуючий арешт порушує його право власності на житловий будинок, оскільки він не має можливості розпоряджатись свої майном, реалізувати своє право на відчуження будинку. На підставі викладених обставин, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 11.04.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання, витребував в Узинської державної нотаріальної контори інформацію про те, чи відкривалась спадкова справа після смерті ОСОБА_9 ; витребував в Узинської державної нотаріальної контори інформацію з реєстру актових записів про шлюб, розірвання шлюбу, що підтверджує зміну прізвища ОСОБА_10 на ОСОБА_8 ; витребував у Київського обласного нотаріального Державного нотаріального архіву наявну інформацію щодо підстав для внесення записів про заборону (архівний запис) реєстраційний номер 41888 (а.с. 38-39).

28.04.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує, що він має будь-які зобов`язання перед Київоблбудбанком, відсутні докази, що обтяження було накладено на майно ОСОБА_9 , оскільки з інформації з реєстру вбачається, що обтяжено майно ОСОБА_5 , тобто зовсім іншої особи (а.с. 47-52).

02.05.2025 на адресу суду від Київського обласного Державного нотаріального архіву надійшла запитувана інформація (а.с. 53-57).

06.05.2025 на адресу суду надійшов лист державного нотаріуса Узинської державної нотаріальної контори (а.с. 59-61).

02.06.2025 на адресу суду від Узинської державної нотаріальної контори надійшла відповідь на ухвалу суду (а.с. 67).

19.06.2025 представник позивача ОСОБА_3 подала клопотання про витребування доказів (а.с. 69-71).

Ухвалою суду від 19.06.2025 витребувано від Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне БТІ» копію інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 , без технічної документації (а.с. 75).

29.08.2025 на адресу суду від КП КОР «Київське обласне БТІ» надійшла копія інвентаризаційної справи.

15.09.2025 представник позивача ОСОБА_3 подала заяву про перенесення судового засідання.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 15.09.2025 представник позивача Вдовика О.М. подала до суду заяву про відкликання заяви про відкладення розгляду справи, та просила здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримала, судові витрати просила залишити за позивачем.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 15.09.2025 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.09.2022 державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Карпусь І.О., зареєстрованого у реєстрі за № 1-727 (а.с. 22).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 25.06.2004 11:53:23 за № 41888, реєстратором: Сквирська районна державна нотаріальна контора, зареєстровано обтяження на підставі повідомлення б/н від Банку, Київоблбудбанку; об`єкт обтяження будинок состав, ціле, добудоване, жиле, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_5 (а.с. 12).

З відповіді Комунального підприємства Київської обласної ради Київське обласне бюро технічної інвентаризації №БЦ 4300/1 від 11.07.2024 вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано право власності за: ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Узинською селищною Радою 03.01.1962; ОСОБА_6 , згідно свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, посвідченого нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 11.06.1975 за № 1-6050 на 1/2 частину будинку та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 11.06.1975 за № 1-6051 на 1/2 частину будинку; ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого секретарем виконкому Узинської міської Ради народних депутатів 04.08.1992 за № 392. Також, Київське обласне бюро технічної інвентаризації повідомило, що даних про накладення заборони на даний житловий будинок в архівній справі немає (а.с. 13).

З відповіді Узинської державної нотаріальної контори за вих.№ 293/02-14 від 21.05.2025, вбачається, що після смерті ОСОБА_11 була заведена спадкова справа № 136/2011, спадкоємцем за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 є її син ОСОБА_2 (а.с. 67).

За клопотанням сторони позивача, було витребувано матеріали інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 . Так, з копії вищевказаної інвентаризаційної справи вбачається, що ОСОБА_11 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

З наданого Київським обласним державним нотаріальним архівом Витягу з Реєстру для реєстрації заборон відчуження житлових будинків, а також арештів, накладених на будинки судовими та слідчими органами вбачається, що на будинок АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_5 накладено арешт на вимогу Київоблгосбанку, запис № 560 (а.с. 54-55).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, 28 січня 1964 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюбу з ОСОБА_12 , внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 51).

Встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року по справі № 357/10397/24 за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про звільнення майна з-під арешту, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , позивачу було відмовлено у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача (а.с. 24-28).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч.1 ст. 32 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, зокрема кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ч. 1 ст.316, ст.317 Цивільного кодексу України правом власності є на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та своїм майном.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. ч. 1,2ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

За правовими висновками Верховного Суду, які містяться у постанові від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11 застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, обтяження на вказаний будинок зареєстровано 25.06.2004 за № 41888 (архівний запис), на підставі повідомлення Киїоблбудбанку б/н від 20.04.1965. У Єдиному реєстрі заборон власником вказаного майна зазначено - ОСОБА_5 .

Матеріалами справи встановлено, що вказане обтяження накладено на майно ОСОБА_9 - матері відповідача. Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містять архівні дані, зокрема № реєстра 560, коментар: с.53, такі ж дані містить витяг з Реєстру для реєстрації заборон відчуження житлових будинків, а також арештів, накладених на будинки судовими та слідчими органами, в якому внесено запис під № 560 російською мовою « ОСОБА_5 », сторінка у збірнику накладених арештів 53 (а.с. 54 зворот).

А тому, враховуючи, що ОСОБА_9 ніколи не була власником житлового будинку АДРЕСА_1 , їй належав на праві власності будинок АДРЕСА_2 , то можливо припустити про помилковість накладеного обтяження за № 41888.

Відповідно до листа Національного банку за вих.№ 20-0006/31461 від 05.05.2023 (а.с. 18-19) у Державному реєстрі банків відсутні відомості про реєстрацію, ліквідацію та правонаступника Київоблбудбанку. Враховуючи, що відсутня така юридична особа, як Київоблбудбанк, та її правонаступники, а тому відсутня будь-яка особа, яка б мала вимоги чи претензії до боржника.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

Таким чином, суд враховує, ймовірну помилковість накладеного обтяження, а також безпідставну наявність арешту майна, на яке відсутні претензії з боку кредиторів (Київоблбудбанк), яке належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , а не боржнику, порушує права останнього на вільне володіння та розпорядження майном на власний розсуд.

Окрім того, відповідач позовні вимоги визнав, а тому суд , на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову.

Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 19, 76, 77, 81, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Припинити обтяження житлового будинку АДРЕСА_1 , тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер 41888, зареєстровано 25.06.2004 11:53:23 за № 41888 Сквирською районною державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: повідомлення, б/н, 20.04.1965, Банк, Київоблбудбанк; об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: Ахівний номер:5265106KIEV479, архівна дата: 12.03.2003, дата виникнення: 20.04.1965, № реєстра 560, внутр. № АЕ01382D24F4552D7536, коментар: с.53 Сквирська ДНК.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду виготовлено 24 вересня 2025 року.

Суддя О. Я. Ярмола