Справа № 127/1995/25
Провадження № 22-ц/801/1905/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 рокуСправа № 127/1995/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Рибчинського В.П., Копаничук С.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 127/1995/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Павлюка Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 1.07.2025, ухвалене у складі судді Федчишина С.А. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

20.01.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3760858 від 30.07.2021 у розмірі 29399.30 грн; судовий збір у розмірі 2422,40 грн; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.07.2021 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 подав заявку на отримання кредиту № 3760858. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 3760858 від 30.07.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору відповідач отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та правилами, що розміщені на вебсайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті кредитодавця. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит № 3760858 від 30.07.2021 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення (долучено до позовної заяви) відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7000 грн. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин.

11.11.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 12Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором № 3760858 від 30.07.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», та відповідно останнім набуто право вимоги до відповідача. Згідно договору відступлення права вимоги, сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 29399.30 грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7000 грн.; - заборгованість за відсотками становить 22014.30 грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 385 грн.

У зв`язку з порушеннями відповідачем умов кредитного договору № 3760858 від 30.07.2021, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі № 3760858 від 30.07.2021, направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 3760858 від 30.07.2021. Не зважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором № 3760858 від 30.07.2021.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 1.07.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 3760858 від 30.07.2021, у розмірі 29399,30 грн. та витрати за оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, та витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката у даній справі у розмірі 6000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Павлюком С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 ,подано апеляційну скаргу (вх. № 8353 від 24.07.2025), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивач звернувся в суд з позовом до відповідача 19.01.2025, тобто з попуском строку позовної давності; відповідачем погашався борг і заборгованість у нього відсутня; позовні вимоги про стягнення відсотків є безпідставними, оскільки згоди на автоматичну пролонгацію дії договору без згоди позичальника не передбачено; розмір витрат 6000 грн на правничу допомогу, яку стягнув суд першої інстанції з відповідача на користь позивача не являється співмірним зі складністю справи, не відповідає витраченому часу та проведеній роботі.

30.07.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 8583 від 30.07.2025) ТОВ «Діджи Фінанс», в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. ТОВ «Діджи Фінанс» також просить стягнути з відповідача судові витрати понесені в суді апеляційної інстанції на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

До відзиву додано наступні документи : копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 1.11.2024 /а. с. 132-134/; копію додаткової угоди № 3760858 до договору № 42649746 від 30.12.2024 про надання правової допомоги від 1.11.2024 /а. с. 135/; копію акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) /а. с. 136/; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стародуб І.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості /а. с. 137/.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Павлюком С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 1.07.2025 у справі з ціною позову 29399,30 грн, що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

30.07.2021 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 подав заявку на отримання кредиту № 3760858. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 3760858 від 30.07.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та правилами, що розміщені на вебсайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті кредитодавця.

30.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3760858 від 30.07.2021, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначений у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Тип кредиту є кредит. Умовами договору передбачено: сума (загальний розмір) кредиту становить 7000 грн (п.1.2); кредит надається строком на 23 днів з 30.07.2021 (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 22.08.2021 /а. с. 28-32/.

Відповідач уклав договір про споживчий кредит № 3760858 від 30.07.2021 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення (долучено до позовної заяви) відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7000 грн /а. с. 9/.

На аркуші справи 12 знаходиться анкета-заява на кредит № 3760858 від 30.07.2021 ОСОБА_1 /а. с. 12/.

Відповідно до платіжного доручення № 52496990 від 30.07.2021 ТОВ «Мілоан» перераховано ОСОБА_1 кошти в сумі 7000 грн згідно договору 3760858 /а. с. 9/, відповідно до якої погоджено сума 7000 грн, строк 23 днів, комісія за надання кредиту 5,50 % одноразово, ставка процентів 0,63 % за кожен день користування /а. с. 12/.

На аркуші справи 33 знаходиться паспорт споживчого кредиту № 3760858 (додаток № 2 до договору про споживчий кредит № 3760858 від 30.07.2021).

Згідно договору відступлення прав вимоги № 12Т від 11.11.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр Боржників від 11.11.2021 складений за формою згідно із додатком № 1 до договору /а. с. 17-24/. На аркуші справи 24 зворотна сторона знаходиться акт приймання-передачі реєстру боржників від 11.11.2021 до договору відступлення прав вимоги № 12Т від 11.11.2021.

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 12Т від 11.11.2021 залишок боргу на моменту відступлення прав вимоги за договором 3760858 від 30.07.2021 ОСОБА_1 становить 29399,30 грн, з них 7000 грн заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за відсотками 22014,30 грн; заборгованість за комісією 385 грн /а. с. 14/.

На аркуші справи 15 знаходиться відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 3760858 ТОВ «Мілоан», з якої вбачається про нарахування ОСОБА_1 процентів за період з 31.07.2021 по 22.08.2021 відповідно до пункту 1.5.2 договору; за період з 23.08.2021 по 21.10.2021 відповідно до пункту 1.6, 2.3.1.2.

На аркушах справи 37-38 знаходяться платіжні інструкції № 1913 від 29.12.2021, № 1923 від 23.12.2021, № 1893 від 16.12.2021, № 1855 від 9.12.2021, № 1777 від 2.12.2021, № 27 від 25.11.2021, № 1756 від 19.11.2021, № 1752 від 19.11.2021 про оплату за договором відступлення права вимоги № 12Т від 11.11.2021.

11.11.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги №12Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором № 3760858 від 30.07.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача. Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») становить 29399.30 грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7000 грн.; - заборгованість за відсотками становить 22014.30 грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 385 грн.

На аркуші справи 36 знаходиться досудова вимога ТОВ «Діджи Фінанс» адресована ОСОБА_1 /а. с. 36/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, тому наявні правові підстави для їх задоволення.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У справі встановлено, що 30.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 3760858 про споживчий кредит № 3760858. Договір підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором /а. с. 28-32/.

Позивачем доведено наданими суду доказами отримання відповідачем кредиту в розмірі 7000 грн /а. с. 9/.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

В апеляційній скарзі відповідач не заперечує існування договірних відносин з позивачем.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Колегія суддів вважає доведеним позивачем також факт переходу до ТОВ «Діджи Фінанс» прав вимог до відповідача за договором відступлення прав вимоги № 12Т від 11.11.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» /а. с. 17-24/.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору відступлення прав вимоги № 12Т від 11.11.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс».

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі (постанова ВС від 23.09.2015 по справі № 6-979цс15, від 19.08.2021 по справі № 442/933/13-ц, від 14.07.2021 по справі № 554/8549/15-ц).

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000 грн та відсоткам 22014,30 грн (за період з 31.07.2021 по 22.08.2021 відповідно до пункту 1.5.2 договору; за період з 23.08.2021 по 21.10.2021 відповідно до пункту 1.6, 2.3.1.2) є обґрунтованим з огляду на наступне.

Проценти за користування кредитом : 1014,30 грн, які нараховуються за ставкою 0,63 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2);

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6);

Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб визначений цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту) (п. 2.3.1.2).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що позовні вимоги про стягнення відсотків є безпідставними з тих підстав, що згоди на автоматичну пролонгацію дії договору без згоди позичальника не передбачено, оскільки проценти нараховано позивачем (за період з 31.07.2021 по 22.08.2021 відповідно до пункту 1.5.2 договору; за період з 23.08.2021 по 21.10.2021 відповідно до пункту 1.6, 2.3.1.2).

Позивачем надано суду доказ перерахування кредитних коштів відповідачу в розмірі 7000 грн та надано розрахунок заборгованості /а. с. 15/, який не спростовано відповідачем, власного розрахунку не надано.

Доводи відповідача про те, що позивач звернувся в суд з позовом до відповідача 19.01.2025, тобто з попуском строку позовної давності, судом першої інстанції правомірно відхилено, оскільки відповідно до пунктів 12, 19 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину; у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Під час дії карантину законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 2.04.202 Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 6.09.2023 у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 2.04.2020 до 30.06.2023.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем погашався борг і заборгованість у нього відсутня, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що заборгованість за договором № 3760858 від 30.07.2021 погашена.

Аргументи апеляційної скарги про те, що розмір витрат на правничу допомогу 6000 грн, яку стягнув суд першої інстанції з відповідача на користь позивача не являється співмірним зі складністю справи, не відповідає витраченому часу та проведеній роботі, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки підстав вважати, що стягнуті судом витрати на правничу допомогу на користь позивача є неспівмірними немає. Розмір витрат на правничу допомогу не є завищеним.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 11.11.2024, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Стародуб І.В., клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором /а. с. 25/.

На аркуші справи 11 знаходиться акт № 3760858 про підтвердження факту правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.12.2024, укладеного між адвокатом Стародуб І.В. та ТОВ «Діджи Фінанс» /а. с. 11/.

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стародуб І.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості розмір витрат становить 6000 грн, з них : 2250 грн правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» (1500 (вартість наданих послуг і виконаних робіт за 1 год) х 1,5 год); 3000 грн складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач (1000 грн х 3 (год)); 750 грн формування додатків до позовної заяви (письмові докази) (750 х 1 год) /а. с. 16/.

Також між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Стародуб І.В. укладено додаткову угоду № 3760858 до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 1.11.2024 від 30.12.2024 /а. с. 34/.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн /а. с. 121-128/.

Колегія суддів враховує, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20)).

Згідно з частиною першою, другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини четвертої статті 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Звертаючись в суд з позовом позивачем зазначено орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн /а. с. 4 зворотна сторона, 7/. Аналіз матеріалів справи свідчить, що позивачем не було зазначено в поданих до суду заявах по суті орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, який може понести позивач в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова КГС ВС від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи обставини справи, те, що позивач разом з першою заявою по суті спору не зазначив орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, з відповідача вже стягнуто на користь позивача витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в сумі 6000 грн; перегляд справи в суді апеляційної інстанції проведено без виклику сторін, доводи відзиву на апеляційну скаргу є аналогічними доводам в позовній заяві, категорію справи, колегія суддів вважає, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 1.07.2025 у даній справі залишити без змін.

У стягненні витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський

С. Г. Копаничук