Справа № 358/1569/25 Провадження № 2/358/858/25
УХВАЛА

(про повернення позовної заяви)

24 вересня 2025 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Буравова К.І., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

25.08.2025 до Богуславського районного суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.08.2025 головуючою суддею визначено суддю Буравову К.І. (а.с.103).

26.08.2025 суд у відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України звернувся до відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_1 (а.с.104).

03.09.2025 до суду надійшла відповідь на запит за № 23-23/3289/2025 від 01.09.2025, з якої вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.105).

Встановивши невідповідність заяви вимогам ЦПК України, 04.09.2025 суддею постановлено ухвалу про залишення позову без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали (а.с. 106-107).

З довідки про доставку електронного листа вбачається, що копію ухвали суду від 04.09.2025 про залишення позовної заяви без руху доставлено 08.09.2025 2:00:11 одержувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до його електронного кабінету (а.с.108).

За таких обставин за правилами обрахунку строків, визначеними ЦПК України, позивач мав усунути недоліки позовної заяви до 18.09.2025 включно.

Згідно довідки №1569/25/25 від 15.09.2025, відповідно до наказу голови Богуславського районного суду Київської області №07/3 від 16.09.2025, суддя Буравова К.І., перебувала у відпусті з 09.09.2025 по 16.09.2025 (а.с. 109).

12.09.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_2 подала до суду заяву про усунення недоліків до якої було долучено докази надсилання відповідачці копії позовної заяви та доданих до неї документів, а саме: накладна АТ УКРПОТА за № 908 від 12.09.2025 та опис вкладення з поіменним зазначення переліку документів, що були надіслані ОСОБА_1 , з якого вбачається що копія позовної заяви відповідачці не була надіслана. Розрахунковий документ про оплату послуги поштового зв`язку за надіслання 12.09.2025 поштового відправлення ОСОБА_1 суду не надано.

Згідно довідки №1569/25/3940/2025 від 23.09.2025, відповідно до наказу голови Богуславського районного суду Київської області №19/од від 21.09.2025, суддя Буравова К.І., 22 вересня 2025 року перебувала у відрядженні (а.с. 114).

При цьому, надання суду вказаної заяви про усунення недоліків з долученими додатками не є належним способом усунення недоліків встановлених судом, надані докази в повній мірі не підтверджують виконання вимог ч.1 ст.177 ЦПК України.

На підставі викладеного, представник позивача не усунув недоліки позовної заяви у спосіб визначений судом, оскільки подав до суду неналежні докази надсилання відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Так, станом на 24.09.2025, з урахуванням достатнього строку встановленого судом, недоліки позовної заяви, на які звернув увагу суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, не усунуто, ухвалу суду не виконано.

Позивачу було роз`яснено, що у разі не усунення недоліків, заява буде вважатися неподаною та повернута. Також суд враховує, що із клопотанням про продовження процесуального строку, встановленого судом, позивач не звертався.

Суддя вважає недоліки позовної заяви суттєвими і за їхньої наявності справа не може бути вирішена з дотриманням всебічного, повного і неупередженого її розгляду.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 07.02.2024 у справі №295/434/22, формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням» ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Суд бере до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.10.2024 у справі № 753/939/24, де зазначено, що згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Водночас, зазначені в ухвалі суду від 04.09.2025 недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, адже практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Позивачем вимог ухвали суду не виконано, адже вказаних доказів суду не було надано, недоліки залишилися неусунутими, що є підставою для повернення позовної заяви з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання заявником цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 6 ст.185 ЦПК України передбачено, що про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відповідно до ч. 7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З врахуванням наведеного, а також того, що зазначені в ухвалі недоліки позивачем не усунуті, повернення позовної заяви з цих підстав не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду, коли перестануть існувати такі підстави, обмеження права переслідує легітимну мету дотримання норм чинного законодавства, та існує розумна пропорційність між поверненням позовної заяви позивачу та його права на повторне звернення до суду після усунення причин повернення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачеві.

Керуючись ст.ст.185,260,261,353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вважати неподаною та повернути позивачу.

Копію позовної заяви з додатками залишити в матеріалах справи.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К. І. Буравова