ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 705/568/25
Провадження № 22-ц/821/1226/25
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

28 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 та від спільного проживання у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2017 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з 17.11.2017 до повноліття дитини.

Зазначила, що дочка продовжує проживати разом з нею та перебуває на її утриманні, аліменти, які стягуються з відповідача, є незначними та в не достатній мірі можуть забезпечити достатнє лікування, навчання та розвиток дитини.

Вказала, що їхня дитина має хвороби: хронічний бронхіт, хронічний холецистит, застійний жовчний міхур, та перебуває на «Д» обліку, що підтверджується відповідними довідками та виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, результатами ультразвукового дослідження. В результаті хронічних хвороб, дитина потребує санаторно-курортного лікування, що додатково підтверджується довідками Лікарсько- консультативної комісії КНП «Уманський міський ЦПМСД».

Позивач зазначила, що з метою санаторно-курортного лікування в період з 04.07.2024 по 10.11.2024 дочка перебувала на санаторно-курортному лікуванні у Греції, вартість якого становила 50 600 грн, на санаторно-курортному лікуванні в ДП «Санаторій «Шаян», вартість лікування, включаючи проїзд дитини, становила 10 909,50 грн, на санаторно-курортному лікуванні у Єгипті, вартість якого становила 52 200 грн, які були сплачені нею особисто. Також, з метою стоматологічного лікування дитини, особисто позивачем були сплачені кошти на загальну суму 3 700 грн; для підтримання комунікації з дитиною вона придбала їй мобільний телефон «Xiaomi Redmi 13», вартість якого становила 4 999 грн; для розвитку здібностей дитини, дочка отримувала освітні послуги (комп`ютерні курси) від ПП «Академія Хакер», кошти за навчання на її прохання оплатила рідна сестра в сумі 1 875 грн.

Загальна сума витрат понесених позивачем за період з 18.04.2023 по день звернення до суду складає 124 283,50 грн.

Вказала, що оскільки відповідач не приймає участі у забезпеченні дитини додатковими коштами, весь фінансовий тягар пов`язаний з її лікуванням, розвитком здібностей, навчанням, тощо позивач несе самостійно, коштів, які стягуються з відповідача в розмірі 2 000 грн щомісячно не достатньо для забезпечення нормального рівня життя дитини.

З огляду на викладене, позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини за період з 18.04.2023 по день звернення до суду в розмірі 62 141,75 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 18 104,75 грн та судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, мотивоване тим, що витрати, які стосуються перебування дитини на оздоровленні на санітарно-курортному лікуванні ДП «Санаторій Шаяни» та на морському узбережжі у Греції, що відповідають рекомендаціям, які зазначені у медичних документах, є додатковими витратами на дитину, тому відповідач ОСОБА_2 , як батько дитини, зобов`язаний брати участь у таких витратах, за викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення із нього на користь позивача половини понесених позивачем вказаних витрат у розмірі 18 105,15 грн.

В іншій частині вимог зазначив, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки заявлені нею інші понесені витрати на дитину, виходячи із аналізу ст. 185 СК України, не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини чи її хворобою).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , частково не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, просить суд скасувати заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2025 року та ухвалити нове, яким, позовні вимоги задовільнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на придбання мобільного телефону, на навчання дитини роботі за комп`ютером та на відшкодування грошових коштів на медичне обстеження та лікування дитини, а також витрат на поїздку позивача разом з дитиною, як супроводжуючої особи, мотивуючи тим, що такі додаткові витрати необхідно узгоджувати з відповідачем, який є батьком дитини, однак позивач зазначила, що вона позбавлена можливості узгоджувати будь-які питання з батьком дитини, оскільки він не цікавиться життям та здоров`ям дитини, її фізичним та духовним розвитком.

Вказує, що відповідач дитині ніколи не телефонує, а тому у них відсутні його контакти.

Зазначила, що відповідач працює далекобійником у Канаді, отримує заробітну плату, а тому спроможний сплачувати на утримання дитини, як аліменти, так і додаткові витрати на її лікування, оздоровлення та розвиток здібностей дитини.

Вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дослідивши обставини справи не дав їм належної правової оцінки, що призвело до постановлення необґрунтованого та незаконного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи

Згідно копії Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 являються: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (а.с. 7)

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2017 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з 17.11.2017 до повноліття дитини (а.с. 9 10 зворотній бік).

Відповідно до довідок КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Христинівської міської ради від 28.11.2022, 12.05.2023 та 15.04.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталася до лікаря педіатра у 2022 році, поставлено діагноз: ГРВІ, гострий бронхіт; у 2023 році - поставлено діагноз: хронічний бронхіт, ДЖВШ по гіпотонічному типу, атипія жовчного міхура, рекомендовано щорічне оздоровлення на гірських курортах та лікування в санаторіях Закарпаття; у квітні 2024 року поставлено діагноз: ГРВІ, хронічний бронхіт в стадії загострення, гострий отит, поставлено на «Д» нагляд у сімейного лікаря (а.с. 11, 12, 13).

Як вбачається з виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3482/13 від 11.01.2022 та № 138/452 від 23.08.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на лікуванні з діагнозом: хронічний бронхіт в стадії загострення, ДЖВШ по гіпотонічному типу, атипія жовчного міхура, хронічний холецистит, застійний жовчний міхур (а.с. 14, 15).

На підтвердження стану здоров`я дитини надано висновки за результатами ультразвукового дослідження черевної порожнини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надані КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради від 15.03.2023 та 25.11.2024 (а.с. 16, 17).

Відповідно до довідки «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Солом`янського району м. Києва від 11.11.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на «Д» обліку з приводу діагнозу: хронічний бронхіт в стадії нестійкої ремісії, часті респіраторні алергози, ДЖВШ по гіпотонічному типу, хронічний холецистит, застійний жовчний міхур. Рекомендовано санітарно-курортне лікування в закладах гастроентерологічного профілю, оздоровлення на морському узбережжі (а.с. 18).

Відповідно до довідки № 944 від 21.08.2023 Лікарсько-консультативної комісії КНП «Уманський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має рекурентні респіраторні захворювання, рецидивуючий бронхіт, дисфункція міліарної системи. За станом здоров`я потребує санітарно-курортного оздоровлення (1 раз на рік) та 1 раз на рік оздоровлення на морському узбережжі (а.с. 19).

Відповідно до довідки № 1540 від 04.12.2024 Лікарсько-консультативної комісії КНП «Уманський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має рекурентні респіраторні захворювання, рецидивуючий бронхіт, дисфункція міліарної системи, застійний жовчний міхур. За станом здоров`я потребує санітарно-курортного лікування в профільному санаторії та оздоровлення на морському узбережжі (рекомендовано двічі на рік) (а.с. 20).

17.04.2024 між ТОВ «ТЕЗ ТУР» та ОСОБА_5 укладено Договір № 16 на туристичне обслуговування, відповідно до якого остання придбала путівку у Грецію на туристів: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , загальною вартістю 50 600 грн та сплатила особисто кошти, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 18.04.2024 (а.с. 22 -26, 31).

25.07.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано санітарно-курортну карту № НОМЕР_2 на лікування в гастроентерологічному санаторії «Шаяни» та відповідно до рахунку-фактури № СФ-000448 від 10.06.2024 та зворотного талону до путівки № 090356, ОСОБА_3 перебувала в ДП «Санаторій «Шаян» з 05.08.2024 по 15.08.2024 (а.с. 21 -21 зворотній бік, 32).

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на відпочинку з 03.11.2024 по 10.11.2024 на морському узбережжі у Єгипті, що підтверджується Договором на туристичне обслуговування № 72 від 11.10.2024. Загальна вартість туру на двох осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складала 52 200 грн, які позивач сплатила особисто, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 12.10.2024 (а.с. 34 48, 52).

Позивачем долучено довідку адміністратора ПП «Академія Хакер», в якій вказано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримувала освітні послуги від ПП «Академія Хакер», за які було сплачено грошові кошти у розмірі 1 875 грн. Також у матеріалах справи наявні платіжні інструкції про оплату за послуги ПП «Академія хакер» від ОСОБА_8 на загальну суму 1 875 грн (а.с. 56, 58, 58, 59, 60, 61).

На підтвердження того факту, що ОСОБА_8 є рідною сестрою позивача, остання надала копію Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , копію Сідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , копію Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 . (а.с. 62, 63, 64).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи, що справа стосується стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що витрати на відвідування донькою комп`ютерних курсів у ПП «Академія Хакер», придбання мобільного телефону «Хiaomi Redmi 13», стоматологічні послуги та повторне перебування ОСОБА_3 на оздоровленні на морському узбережжі у Єгипті з 03.11.2024 по 10.11.2024 є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст. 185 СК України, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини чи хворобою).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).

Згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Суд тільки оцінює надані сторонами докази, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи щодо необхідності стягнення додаткових витрат, в залежності від особистих, індивідуальних особливостей дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09.09.2019 у справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19).

Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Як зазначалось, це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений статтею 185 СК України. Насамперед закон до таких особливих обставин відносить випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

На підтвердження необхідності особливих обставин та розміру понесених додаткових витрат на дитину, позивачем надано довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Христинівської міської ради від 28.11.2022, 12.05.2023 та 15.04.2024, відповідно до яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2022 році, поставлено діагноз: ГРВІ, гострий бронхіт; у 2023 році - поставлено діагноз: хронічний бронхіт, ДЖВШ по гіпотонічному типу, атипія жовчного міхура, рекомендовано щорічне оздоровлення на гірських курортах та лікування в санаторіях Закарпаття; у квітні 2024 року поставлено діагноз: ГРВІ, хронічний бронхіт в стадії загострення, гострий отит, поставлено на «Д» нагляд у сімейного лікаря; виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3482/13 від 11.01.2022 та № 138/452 від 23.08.2024, з яких вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на лікуванні з діагнозом: хронічний бронхіт в стадії загострення, ДЖВШ по гіпотонічному типу, атипія жовчного міхура, хронічний холецистит, застійний жовчний міхур; довідку «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1» Солом`янського району м. Києва від 11.11.2024, відповідно до якої, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано санітарно-курортне лікування в закладах гастроентерологічного профілю, оздоровлення на морському узбережжі; довідку № 1540 від 04.12.2024 Лікарсько-консультативної комісії КНП «Уманський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», відповідно до якої, за станом здоров`я, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує санітарно-курортного лікування в профільному санаторії та оздоровлення на морському узбережжі (рекомендовано двічі на рік); копії Договору № 16 на туристичне обслуговування, відповідно до якого остання придбала путівку у Грецію на туристів: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та Договору на туристичне обслуговування № 72 від 11.10.2024, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на відпочинку з 03.11.2024 по 10.11.2024 на морському узбережжі у Єгипті; санітарно-курортну карту № НОМЕР_2 на лікування в гастроентерологічному санаторії «Шаяни» ОСОБА_3 .

Таким чином суд першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів, встановивши, що дитина сторін за станом здоров`я потребує санітарно-курортного лікування в профільному санаторії один раз на рік та один раз на рік оздоровлення на морському узбережжі, те що за обранням позивача з 05.08.2024 по 15.08.2024 дитина перебувала на санітарно-курортному лікуванні в ДП «Шаяни» (вартість путівки 9 652,50 грн, витрати на дорогу 1 257,80 грн) та з 04.07.2024 по 11.07.2024 разом з позивачем на морському узбережжі у Греції (загальна вартість витрат 50 600 грн, відповідно на дитину 25 300 грн), що відповідає наведеним рекомендаціям, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, як батько дитини зобов`язаний брати участь у таких витратах, стягнувши з відповідача на користь позивача половину понесених нею витрат, що становить 18 105,15 грн.

Водночас, аналізуючи вимоги апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду констатує, що з наданих позивачем медичних документів вбачається, що ОСОБА_3 рекомендовано оздоровлення на морському узбережжі 1 раз на рік, проте доказів наявності виключних обставин, які б вказували на те, що донька сторін потребувала повторного оздоровлення на морському узбережжі, зокрема Єгипту з 03.11.2024 по 10.11.2024, обраного особисто позивачем, останньою не надано, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо поданих скаржником доказів витрат на стоматологічне лікування дитини сторін (товарні чеки від 07.10.2024, 09.10.2024, 10.10.2024, 14.11.2024 та 28.02.2024 на суму 3 700 грн), то колегія суддів, за відсутності доказів будь-яких епікризів та медичних висновків, які б вказували на критичність звернення у зазначені періоди до лікаря, також погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність особливих обставин, які потребували таких додаткових витрат.

Суд першої інстанції, також дійшов правильного висновку, щодо відмови у стягненні додаткових витрат, які стосуються відвідування дитиною комп`ютерних курсів у ПП «Академія Хакер», оскільки відвідування секцій і позашкільних закладів не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини.

Аналізуючи докази надані в підтвердження понесення додаткових витрат на придбання позивачем мобільного телефону «Хiaomi Redmi 13» для доньки сторін, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що придбання мобільного телефону не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. При цьому суд правомірно врахував і те, що за наданих доказів позивачем не доведено придбання наведеного мобільного телефону саме для доньки сторін, як і факту його придбання саме позивачем.

Щодо доводів апеляційної скарги, що відповідач працює далекобійником у Канаді, отримує заробітну плату, а тому спроможний сплачувати на утримання дитини, як аліменти, так і додаткові витрати на її лікування, оздоровлення та розвиток її здібностей, то колегія суддів апеляційного суду констатує, що жодних доказів на підтвердження майнового стану відповідача позивачем до суду не надано, а отже, скаржник не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, а тому її твердження щодо спроможності відповідача сплачувати додаткові витрати на дитину ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях та жодним чином не доведені належними та допустимими доказами.

За своїм змістом решта доводів апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи позивача перевірені та їм дана належна оцінка.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку. Суд першої інстанції, також правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко