Справа № 946/3452/25
Провадження № 2/946/2781/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,
за участю: секретаря судового засідання Воронової В.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,-
12 травня 2025 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 3/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Горючкіної О.М. №1569/02-14 від 25 грудня 2024 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на частку житлового будинку.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності представника відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом встановлено, що на підставі договору забудови, укладеного 30 червня 1965 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі під № 8-116, ОСОБА_2 передано у безстрокове користування земельну ділянку площею 500 кв.м., для будівництва житлового будинку.
Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №379 від 12 серпня 2025 року, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі договору забудови, реєстр №8-116, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 30.06.1965 року, право власності не зареєстроване; вбиральня літ. «Г» вказана відповідно до п.6 «Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», затвердженого постановою КМУ №406 від 07.06.2017 року не належать до самочинного будівництва; об`єкти збудовані без дозвільних документів відсутні; згідно Адресного реєстру м. Ізмаїл об`єкт нерухомого майна житловий будинок з надвірними спорудами, має самостійний адресний номер: АДРЕСА_2 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ).
Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений 02 жовтня 2024 року фізичною особо-підприємцем ОСОБА_3 , вказаний будинок побудовано у період 1964-1985 роки. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі».
Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Враховуючи викладене, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 .
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2021 року (справа №946/828/21, провадження №2/946/1960/21), яке набрало законної сили 13 липня 2021 року, було визнано за ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; було визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/8 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином за ОСОБА_4 було визнано право власності на 5/8 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищезазначене, шляхом віднімання часток будинку (1 - 5/8=3/8) встановлено, що ОСОБА_2 належить 3/8 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до свідоцтва про серії НОМЕР_1 , виданого 26 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/8 часток житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту, посвідченого 28.01.2009 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 238, ОСОБА_2 заповів усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати, і на що за законом він матиме право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №81579275 від 19 червня 2025 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт ОСОБА_2 від 28.01.2009 року, зареєстрований за № 238 не змінювався та не скасовувався.

За ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині, де право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку виникає лише у разі спадкування за заповітом, оскільки особи, що мають таке право, належать до спадкоємців за законом першої черги, а відтак, за відсутності заповіту (визнання його недійсним, усунення спадкоємців за заповітом від права на спадкування тощо) неодмінно закликаються до спадкування. Отже, обов`язковий спадкоємець наділений правом на спадкування у разі, якщо: він взагалі не вказаний у заповіті як спадкоємець; він прямо позбавлений права на спадкування змістом заповіту; частка спадщини цієї особи визначена змістом заповіту в меншому розмірі, ніж це встановлено законом.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпним, і розширеного тлумачення не потребує.

Відповідно до п. 5.9. Глави 10. Видача свідоцтв про право на спадщину. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки.

Відтак, з урахуванням вищенаведених положень законодавства за спірними правовідносинами, суд вважає, що право вимагати обов`язкову частку у вказаних в ст.1241 ЦК України осіб виникає у тому разі, якщо стосовно якоїсь з них порушено її право на спадкування: особа не зазначена у заповіті взагалі, заповідана їй частка менша від обов`язкової. Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку, незалежно від змісту заповіту, отримують половину частки, яка належала б кожному з них при спадкуванні за законом. Якщо спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку, в майні спадкодавця припадає частка, рівна обов`язковій або більша, то правила ст.1241 ЦК України не застосовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, дружина спадкодавця ОСОБА_4 має право на обов`язкову частку у спадщині, що підтверджено посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 1993 року.

Як вже встановлено, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2021 року (справа №946/828/21, провадження №2/946/1960/21), ОСОБА_4 вже оформила обов`язкову частку у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_2 .

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Крім цього судом встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Гончарової О.С., що підтверджено заявою від 10 серпня 2009 року, тобто відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину за заповітом.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Горючкіної О.М. №1569/02-14 від 25 грудня 2024 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на частку житлового будинку.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 82, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1234, 1241, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Незалежності, 62, ) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 3/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 25 вересня 2025 року.

Суддя: О.Я.Присакар