Справа № 446/893/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/811/615/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Салати Я.І.

з участю: представника АТ КБ «Приватбанк» Деркач О.Р.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивували тим, що 06 серпня 2007 року між Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № E/V2850, за умовами якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 20000.00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № E/V2850 від 06 серпня 2007 року між Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.

Надавши відповідачу кредит в розмірі 20 000 доларів США, банк виконав свої зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором в повному обсязі.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 28 березня 2016 року становить 12617.93 доларів США, з яких 2353.29 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 4070.52 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, 5584.13 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 9.59 доларів США штраф (фіксована частина), 600.40 доларів США штраф (процентна складова).

З наведених підстав просили стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість зобов`язання за кредитним договором № E/V2850 від 06 серпня 2007 року у розмірі 12617.93 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 28 березня 2016 року становить 328949.35 грн.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 вересня 2023 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 . ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості задоволено повністю.

Солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № Е/V2850 від 06 серпня 2007 року в сумі 12617.93 доларів США та суму сплаченого судового збору у розмірі 4934.24 грн.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 вересня 2023 року оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що останній платіж ОСОБА_1 здійснив у 2009 році, а у 2013 році відбулося списання коштів в рахунок залишкової заборгованості по кредиту у зв`язку з реалізацією заставного майна (автомобіля), однак банк звернувся з позовними вимогами лише 14 квітня 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якого вона просила.

Оскільки умовами кредитної угоди встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, відсотків і винагороди, але й кінцевий строк повного погашення платежів, перебіг строку позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту, відсотків і винагороди в повному обсязі - після закінчення строку кредитної угоди, а саме 03 серпня 2011 року, а відтак передбачений умовами договору чотирирічний строк позовної давності сплив 04 серпня 2015 року.

Вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором пред`являється в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.

Протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання банк не пред`явив вимоги до ОСОБА_3 , яка є поручителем, відтак порука припинена.

ОСОБА_1 не здійснював в 2013 році погашення заборгованості, а списання коштів проведено за рахунок реалізації предмета застави, тому строк позовної давності не переривався.

Просить рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 . ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника АТ КБ «Приватбанк» Деркач О.Р. на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що отримавши у користування кредитні кошти, ОСОБА_1 не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором № E/V2850 від 06 серпня 2007 року, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 12617.93 доларів США, що підлягає солідарному стягненню з нього та ОСОБА_3 , яка є поручителем за цим кредитним договором.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 06 серпня 2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду № E/V 2850, предметом якої є загальні умови і порядок надання банком, у рамках програми мікрокредитування, кредиту позичальнику при наявності вільних коштів.

Загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди: 20 000 доларів США (п. 1.2 кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року).

Термін повернення кредиту й окремих частин траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків та винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 03 серпня 2011 року (п. 1.3 кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року).

Відповідно до п. 2.1.1. кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року банк зобов`язується надати кредит шляхом видачі готівки через касу, у вигляді траншів кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обумовлену п 1.2 даної угоди, за умови виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.10 даної угоди.

Згідно з п. 4.1 кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року за користування кредитними коштами позичальник сплачує відсотки в розмірі 16 % річних.

Пунктом 4.3 кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.10 цієї угоди, а також п.п. 1.3, 2.2.3 договорів про видачу траншів позичальник сплачує банку відсотки за користування траншем кредиту в розмірі 32 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до п. 6.1 кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року при порушенні позичальником якого-небудь із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0.2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6.6. кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобов`язань, передбачених даною угодою, більше ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом 6.8 кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цією угодою встановлюються сторонами тривалістю 4 роки.

Згідно з п. 3.1. кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року виконання зобов`язань возильника за цією угодою і договорам про видачу траншів забезпечується договором застави автотранспорту № 2109 від 06 серпня 2008 року ,договором застави майна №б/н від 06 серпня 2007 року та договором поруки № 1 від 06 серпня 2007 року.

06 серпня 2007 року між Акціонерним товариством «ПриватБанк», ОСОБА_1 і ОСОБА_3 укладено договір поруки № 1, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання зобов`язань боржником згідно з кредитною угодою № E/V2850 від 06 серпня 2007 року в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 договору поруки № 1 від 06 серпня 2007 року у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань згідно з кредитною угодою № E/V2850 від 06 серпня 2007 року боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, користувався ними, а також здійснював платежі на погашення заборгованості за кредитною угодою № E/V2850 від 06 серпня 2007 року.

06 квітня 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» надіслало ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повідомлення від 29 березня 2016 року №30.1.0.0/2-782LVLES05L90 з вимогою про повернення заборгованості в розмірі 49406.28 доларів США, з яких 16492.91 доларів США заборгованість за кредитом, 32894,34 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором № E/V2850 від 06 серпня 2007 року, така станом на 28 березня 2016 року становить 12617.93 доларів США, з яких 2353.29 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 4070.52 доларів США заборгованість за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом, 5584.13 доларів США сума нарахованої пені, 9.59 доларів США штраф (основна частина), 600.40 доларів США штраф (відсоток від суми заборгованості).

Відповідач, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів та сплати заборгованості в повному обсязі, не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не надав свого розрахунку заборгованості, який би містив інший розмір заборгованості.

Однак, задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував того, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, та в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зауважила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Термін дії кредитного договору № E/V2850 від 06 серпня 2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 до 03 серпня 2011 року.

Умовами договору передбачений обов`язок позичальника повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитною угодою № E/V2850 від 06 серпня 2007 рокунараховуються до 03 серпня 2011 року. тобто до закінчення строку дії кредитної угоди.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що станом на 03 серпня 2011 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № E/V2850 від 06 серпня 2007 року становила 3737.81 доларів США, з яких 2353.29 доларів США тіло кредиту та 914.50 доларів США відсотки за користування кредитними коштами, 470.02 доларів США пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач просив застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки строк дії кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 рокузакінчився 03 серпня 2011 року, то починаючи з 04 серпня 2011 року розпочався перебіг строк позовної давності.

Однак, 14 червня 2013 року ОСОБА_1 здійснив платіж на суму 4924.65 на погашення заборгованості за кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року, що підтверджується випискою по рахунку (т. 1 а.с. 58-60).

Таким чином, відповідач, сплачуючи заборгованість, вчинив дії, що свідчить про визнання ним наявності боргу, відтак перебіг позовної давності перервався і розпочався заново з 15 червня 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що з позовними вимогами Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»звернулося 06 травня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Разом з тим, випискою по рахунку відповідача також підтверджується те, що кошти, сплачені позичальником 14 червня 2013 року, зарахувалися банком в тому числі і на погашення заборгованості за пенею, що свідчить про відсутність такої на момент подання позовних вимог., а відтак вимога Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за пенею не підлягає до задоволення.

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність у позичальника за кредитним договором № Е/V2850 від 06 серпня 2007 року заборгованості в розмірі 3267.79 доларів США, з яких 2353.29 доларів США тіло кредиту та 914.50 доларів США відсотки за користування кредитними коштами.

Пред`являючи позовні вимоги до ОСОБА_3 , позивач мотивує їх тим, що вона є поручителем, тому солідарно відповідає з позичальником за невиконання умов кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором в повному обсязі, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України.

Тому має застосовуватися частина четверта статті 559 цього Кодексу (у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові.

Пунктом 1.3 кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року передбачено, що строк її дії закінчився 03 серпня 2011 року.

У спірних правовідносинах дія договору поруки № 1, укладеного від 06 серпня 2007 рокуз відповідачкою ОСОБА_3 припинилась через шість місяців після припинення дії кредитної угоди № E/V2850 від 06 серпня 2007 року(03 серпня 2011 року), тобто 02 лютого 2012 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 .

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у справах №755/2217/15-ц від 22 травня 2019 року; №522/13186/15-ц від 10 червня 2019 року; №299/1135/16-ц від 17 липня 2019 року; №751/2958/16 від 24 липня 2019 року; №635/3720/14-ц від 15 квітня 2020 року.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості з боржника і поручителя солідарно.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що внаслідок реалізації заставного майна (автомобіля) відбулося списання коштів в рахунок залишкової заборгованості по кредиту, оскільки згідно з наявним в матеріалах справи актом прийому автомобіля від 26 березня 2012 року, автомобіль марки «Iveco 440E43», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_2 , перебував у заставі на підставі кредитного договору № E/V 3822 від 09 липня 2008 року (т. 1 а.с. 188) і був реалізований на виконання вказаного договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № Е/V2850 від 06 серпня 2007 року в розмірі 3267.79 доларів США, з яких 2353.29 доларів США тіло кредиту та 914.50 доларів США відсотки за користування кредитними коштами.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 3267.79 доларів США, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1277.97 грн судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5484.41 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню 1277.97 грн судового збору за подання позову, а з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5484.41 грн судового збору за подання апеляційної скарги, то враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4206.44 грн судового збору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № Е/V2850 від 06 серпня 2007 року в розмірі 3267.79 доларів США, з яких 2353.29 доларів США тіло кредиту та 914.50 доларів США відсотки за користування кредитними коштами.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 4206.44 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.