Справа № 758/3433/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Сідько І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним зняття з реєстрації місця проживання, поновлення реєстрації місця проживання, усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення,

У С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою про визнання протиправним зняття з реєстрації місця проживання, поновлення реєстрації місця проживання, усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 дізналася про те, що її та її дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знято з реєстрації постійного місця проживання, в зв`язку з тим, що до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування особи апарату Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли заяви від представника власника майна АТ «Сенс Банк» (АТ «Альфа-Банк») Близнюка А.О. від 28.08.2024 щодо зняття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує на те, що рішенням Київського апеляційного суду від 01.05.2024 у справі № 758/535/17 було відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачами було порушено права позивача, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей, а тому просить суд визнати протиправним зняття з реєстрації місця проживання з квартири та зобов`язати вселити позивачів у спірну квартиру.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

17.04.2025 від представника відповідача Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтування своїх заперечень представник позивача зазначає, що до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування особи апарату Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відділ) від Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли заяви (за формою відповідно до додатка 6 до Порядку) від представника власника житла АТ «СЕНС БАНК» (АТ «АЛЬФА-БАНК» ) Близнюка А.О. від 28.08.2024 щодо зняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, за результатами розгляду зазначених заяв, головними спеціалістами відділу 02.09.2024 зазначених вище осіб було знято зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач вважає, що Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією було проведено зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на законних підставах за заявою власника житла.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.06.2025 підготовче засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача в якій останній заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача АТ «Сенс Банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

В судове засідання представник Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив в якому просив суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, від представника третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі та відмови у задоволені позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Так, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дізналася про те, що її та її дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знято з реєстрації постійного місця проживання, в зв`язку з тим, що до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування особи апарату Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли заяви від представника власника майна АТ «Сенс Банк» (АТ «Альфа-Банк») Близнюка А.О. від 28.08.2024 щодо зняття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує на те, що рішенням Київського апеляційного суду від 01.05.2024 у справі № 758/535/17 було відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачами було порушено права позивача, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей, а тому просить суд визнати протиправним зняття з реєстрації місця проживання з квартири та зобов`язати вселити позивачів у спірну квартиру

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону № 898-IV (тут і далі - у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 3 Закону № 898-IV визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону № 898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи 21.12.2007 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний борг № 213, відповідно до умов якого банк надав їй кредит в сумі 600 000 грн. шляхом видачі готівки та на умовах, передбачених цим договором. Цільовим призначенням кредиту є ремонт та облаштування квартири.

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору, за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 15,5% річних.

За обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує банку комісійну винагороду, виходячи із встановленої банком відсоткової ставки у розмірі 0,3% річних від залишку кредитної заборгованості. Згідно п. 2.3 даного договору, кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 20.12.2027 року

В забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, 21.12.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № K-4348. Відповідно до іпотечного договору, ОСОБА_4 передала іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1.4 договору, предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності: 1/2 частина квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло. виданого відділом приватизації житлового фонду Подільської районної ради народних депутатів м. Києва від 14.08.1995 року: 1/2 частина квартири на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Новицькою Р.М. 22.03.2001 року, зареєстрованим за №6-629.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року та договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за договором про іпотечний борг № 213 від 21.12.2007 року та іпотечним договором від 21.12.2007 року на користь АТ «Сенс Банк».

Відповідно до частини першої статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

У частині третій статті 33 Закону № 898-IV визначено, що існують такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки:

- судовий (на підставі рішення суду);

- позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону № 898-IV).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону № 898-IV договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього ж Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього ж Закону.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (частина перша статті 37 Закон № 898-IV).

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2014 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про іпотечний борг від 21.12.2007 року, яка станом на 01.08.2013 року становить 529 928,87 грн., та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 496 476,70 грн., відсотків в розмірі 30 674,56 грн., комісії в розмірі 993,39 грн., пені в розмірі 1 784,22 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з 2-х жилих кімнат, загальною площею 63,70 кв. м., жилою площею 34,40 кв. м., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження». за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. на підставі оцінки проведеної суб?єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08.02.2023 у справі № 758/535/17 позов АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації , про виселення з житлового приміщення задоволено.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з кв. АДРЕСА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 01.05.2024 вищевказане судове рішення було скасовано, та ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Концепція житла за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлених у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є «житлом» місце конкретного проживання, що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві».

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності - дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Відповідно до частини першої ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК УРСР).

Таким чином, в даній справі оспорюване житлове приміщення було придбано не за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, оскільки згідно договору про іпотечний борг № 213 від 21.12.2017 цільовим призначенням кредиту є: «ремонт та облаштування квартири».

Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина третя статті 109 ЖК УРСР). Тобто починає діяти частина друга статті 109 ЖК УРСР щодо можливості виселення з одночасним наданням іншого постійного житлового приміщення.

Аналізуючи статтю 109 ЖК УРСР, можна зробити висновок, що частина третя цієї статті деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.

Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У цьому випадку частина третя статті 109 ЖК УРСР відсилає до частини другої цієї статті, у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду.

Тобто порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК УРСР. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів.

Таким чином, в разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку статті 40 Закону № 898-IV та частин першої - третьої статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2024 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 було знято із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому постановою Київського апеляційного суду від 01.05.2024 рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.02.2023 у справі № 758/535/17 позов АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації , про виселення з житлового приміщення, яким було задоволено позовні вимоги було скасовано.

Отже, враховуючи встановлені судом фактичні обставини, та, зважаючи на те, що зняття реєстрації з місця проживання осіб за заявою власника житла, яким є АТ «Сенс Банк», без надання їм іншого житлового приміщення, не допускається, а відтак, суд дійшов до висновку про те, що права похивачів було порушено, а відтак таке право підлягає відновленню, а позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним зняття з реєстрації місця проживання, поновлення реєстрації місця проживання, усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним зняття з реєстрації місця проживання, поновлення реєстрації місця проживання, усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення - задовольнити.

Визнати протиправними зняття з реєстрації місця проживання з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснене Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією Відділом з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб від 02.09.2024

Зобов`язати Подільську районну у місті Києві державну адміністрацію поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою їх місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач - Акціонерне товариство «Сенс Банк» (АТ «Альфа Банк»), місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ;

відповідач - Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, місцезнаходження: м. Київ, Контрактова площа, буд. 2, ;

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 14, .

Суддя Дмитро ПЕТРОВ