справа № 362/7530/24
провадження № 2/362/891/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.25 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича О.В. розглянув у порядку письмового провадження в місті Василькові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів і

встановив:

Узагальнена позиція учасників справи

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі судового наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2021 року (справа № 362/990/21) починаючи з дня звернення до суду; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі одної чверті заробітку (доходу) платника аліментів, не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що станом на час звернення із даною позовною заявою неповнолітня донька проживає разом із батьком - ОСОБА_1 та перебуває на повному його утриманні, тоді як відповідач відмовилася утримувати доньку та добровільно не сплачує аліменти на її утримання.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що підстави для задоволення позовної вимоги щодо припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання доньки за судовим наказом від 12 березня 2021 року у справі № 362/117/21 відсутні, оскільки такі аліменти не стягувались та не стягуються фактично і зазначений позивачем спосіб захисту не передбачений нормами діючого законодавства. Окрім того, відповідач вважає, що довідка від 21 жовтня 2024 року № 20, видана головою Ради ВМОСТ «Мічуринець», не є належним доказом у справі, на підставі якої з відповідача можуть бути стягнуті аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки. Обставини проживання протягом останнього місяця доньки сторін з позивачем зумовлені, як зазначила відповідач, виключно протиправними діями з боку відповідача.

Встановлені судом фактичні обставини справи

12 вересня 2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 .

Судовим наказом Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2021 року (справа № 362/990/21) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до листа Васильківського відділу ДВС від 15 листопада 2024 року виконавчі документа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів не надходили та на примусовому виконанні не перебувають.

Згідно з довідкою від 21 жовтня 2024 року №90, виданої Головою Ради ВМОСТ «Мічуринець», неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком в садовому будинку АДРЕСА_1 .

Нормативно-правове регулювання та мотиви суду

Захист цивільних прав, які випливають із сімейних правовідносин, передбачений Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Відповідно до статті 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Отже, законодавець передбачив можливість звільнення особи від сплати аліментів. Звільнення від сплати аліментів відбувається виключно через суд, який, у свою чергу, має перевірити наявність підстав для такого звільнення (зміна матеріального або сімейного стану, втрата права на аліменти отримувачем, усиновлення дитини іншою особою, тощо).

Позивач, звертаючись до суду за захистом своїх прав, просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини.

Водночас нормами СК України такий спосіб захисту прав та обов`язків щодо припинення стягнення аліментів не передбачений. Звільнення від сплати аліментів та припинення їх стягнення мають різні правові наслідки та підстави. Звільнення від сплати аліментів передбачає повне скасування такого обов`язку, тоді як припинення має на меті припинення примусових заходів зі збереженням такого обов`язку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1перша статті 4 ЦПК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Судом враховано, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідача не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача.

Тоді як обрання стороною неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові адже суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який позивач не просить застосувати. Спосіб захисту, який може застосувати суд, вирішуючи спір, завжди обирає позивач.

Принцип процесуальної економії передбачає, що суд має ефективно захистити право, унеможлививши повторний позов.

За наведених обставин суд позбавлений можливості самостійно змінити вимоги позивача та не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, визначений позивачем, оскільки припинення стягнення аліментів не обов`язково має бути пов`язане із звільненням від такого стягнення повністю.

Крім того, як вже зазначено, відповідно до листа Васильківського відділу ДВС від 15 листопада 2024 року виконавчі документа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів не надходили та на примусовому виконанні не перебувають.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідача, суд зазначає таке.

Основоположним принципом сімейного законодавства є обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вже було зазначено, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (стаття 181 СК України).

Отже, визначальним для вирішення спору про наявність підстав для присудження коштів на утримання дитини (аліментів) є встановлення факту проживання дитини з тим із батьків, хто звернувся із відповідною вимогою.

Стаття 81 ЦПК України чітко встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Разом із тим, надана позивачем довідка від 21 жовтня 2024 року №90, видана Головою Ради ВМОСТ «Мічуринець», не є переконливим доказом того, що неповнолітня дитина сторін проживає разом із батьком та перебуває на повному його утриманні

Натомість, як стверджується відміткою в паспорті відповідача, остання зареєстрована за місцем проживання доньки.

Підтвердженням того факту, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна, є довідка, видана органом місцевого самоврядування, до яких ВМОСТ «Мічуринець» не належить.

Окрім того, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень про неучасть відповідача в утриманні дитини, ухилення від утримання або про недостатність такого утримання тощо.

Відсутність належних доказів з боку позивача є самостійною та вагомою підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).

За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 12, 81, 263-265, 279, 280, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

залишити без задоволення позов ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року.

Суддя О.В. Попович