ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м.Суми

Справа №585/3669/24

Номер провадження 22-ц/816/1055/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач Роменський відділ державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа Приватне акціонерне товариство «Ічнянський завод сухого молока та масла»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Ічнянський завод сухого молока та масла»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 грудня 2024 року, у складі судді Цвєлодуб Г.О., ухвалене у м. Ромни,

в с т а н о в и в :

23 серпня 2024 року Роменський ВДВС у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ПрАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла», в якому просив визначити частку боржника ОСОБА_1 у об`єкті права спільної сумісної власності подружжя з ОСОБА_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконанні у Роменському ВДВС у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 75037572, до складу якого входять виконавчі провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» на загальну суму 676510,74 грн. За результатами вжитих державним виконавцем заходів для виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення та джерела отримання доходів, такого майна та джерел доходів не виявлено. У заяві про примусове виконання рішення стягувачем зазначено, що за боржником ОСОБА_1 нерухомого майна на праві приватної власності не має, однак її чоловік ОСОБА_2 є власником житлового будинку загальною площею 94,1 кв. м, гаража, сараю, літньої кухні, погреба, вбиральні та земельної ділянки кадастровий помер :02:019:0118, розташованих за адресою АДРЕСА_1 . Це нерухоме майно набуте ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 17.12.1993 р., зареєстрованого в Роменському МБТ1 06.01.1994 р. за №3371. За час шлюбу з ОСОБА_1 було проведено прибудову загальною площею 60,6 кв. м. (згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18.01. 2013р.) та збільшено житлову площу з 16,8 кв.м. до 47,6 кв.м. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна цей житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_2 02.04.2013 року. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюб укладено 17.06.1988 р.

29.05.2024 р. до відділу ДВС надійшло клопотання від ПрАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» №500 від 23.05.2024 р. про звернення до Роменського міськрайонного суду Сумської області з поданням (позовною заявою) про визначення частки боржника ОСОБА_3 у об`єкті права спільної сумісної власності подружжя з ОСОБА_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки частка майна не визначена, подальша реалізація майна, а відповідно і виконання рішення суду, без визначення частки майна є неможливим.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 грудня 2024 року у задоволенні позову Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ПрАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» про визначення частки боржника у об`єкті права спільної сумісної власності подружжя, відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ПрАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» про визначення частки боржника у об`єкті права спільної сумісної власності подружжя.

Вказує, що під час перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі із 17 червня 1988 року, ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 17 грудня 1993 року став власником житлового будинку, житловою площею 16,8 кв. м, з надвірними будівлями: сарай дощаний, погріб цегляний, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому подружжям ОСОБА_4 було проведено прибудову до житлового будинку загальною площею 60,6 кв.м, житлова площа збільшена із 16,8 кв.м до 47,6 кв.м, збудовано гараж, літню кухню, вбиральню. 18 січня 2013 року ДАБІ у Сумській області з № СМ4 зареєстровано подану ОСОБА_2 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації прибудови до будинку з вказаною адресою, що підтверджує фактичні обставини набуття подружжям ОСОБА_4 права спільної сумісної власності на прибудову до будинку та на інші об`єкти за цією адресою.

Вважає, що рішення суду суперечить вимогам ч. 1 ст. 62 СК України, оскільки достовірно підтверджено, що особиста власність одного із подружжя, внаслідок її покращення за рахунок трудових чи грошових затрат набула режиму спільної сумісної власності, який необхідно обраховувати з моменту істотного збільшення вартості цього майна. У даному випадку моментом завершення будівельних робіт є реєстрація інспекцією ДАБІ у Сумській області 18 січня 2013 року декларації про готовність об`єктів до експлуатації.

Доводить, що відмова у задоволенні позову у цій справі унеможливлює проведення подальших виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 75037572 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла».

У відзиві на апеляційну скаргу Роменський відділ державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що під час перебування у шлюбі Мироновими було здійснено прибудову до належного ОСОБА_2 житлового будинку загальною площею 60,6 кв.м, внаслідок чого збільшено житлову площу із 16,8 кв.м до 47,8 кв.м. За встановлених обставин істотного збільшення вартості цього нерухомого майна, відповідно до положень ч. 1 ст. 62 СК України, має бути визначена частка боржника ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя, для подальшої реалізації з метою виконання рішення суду. Доводить, що без визначення частки у майні, не можлива його подальша реалізація та, відповідно, виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Роменському ВДВС у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 75037572, до складу якого входять виконавчі провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» на загальну суму 676510,74 грн.

Державним виконавцем направлено запити для виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення та джерела отримання доходів до Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України з метою виявлення відкритих рахунків у банках, фінансових установах та джерела отримання доходів боржником, проте відкриті рахунки за боржником не значаться, інформація про джерела доходів відсутня.

Відповідно до відповіді МВС України за боржником зареєстровано транспортний засіб: Реєстраційний/кадастровий номер: НОМЕР_1 Найменування: ГАЗ, який відповідно до постанови про розшук майна боржника від 16.05.2024 р. оголошений в розшук.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить наступне нерухоме майно: житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями загальною площею 94,1кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., гараж літ «Г», сарай літ. «Б», літня кухня літ. «В», погреб лі т. «п/г», вбиральня літ «У», а також земельна ділянка площею 0,1 та, кадастровий номер: :02:019:0118, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане нерухоме майно набуте ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 17.12.1993 р., зареєстрованого в Роменському МБТ1 06.01.1994р. за №3371, за час шлюбу з ОСОБА_1 було проведено прибудову загальною площею 60,6 кв. м. (згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18.01 2013р.) та збільшено житлову площу з 16,8 кв.м. до 47,6 кв.м.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна даний житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_2 02.04.2013 року.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюб укладено 17.06.1988 року номер актового запису 497.

Відмовляючи у задоволенні позову Роменський відділ державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визначення частки боржника у об`єкті права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо належності боржнику ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя з ОСОБА_2 цілого об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги про визначення частки боржника ОСОБА_1 у об`єкті справа спільної сумісної власності подружжя із ОСОБА_2 , а саме на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених ст. 62 СК України, з урахуванням частини, яка належала одному із подружжя на праві особистої приватної власності згідно ст. 57 СК України, не заявлено тому, в силу вимоги ст.ст. 12-13 ЦПК України, суд не наділений правом самостійно або на власний розсуд, корегувати або змінювати зміст позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові 15 січня 2020 року (справа №367/6231/16-ц,провадження № 14-529цс19) поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена; частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

За зверненням державного виконавця суд визначає частку боржника з метою подальшого звернення стягнення на неї.

Підставою звернення ВДВС до суду із цим позовом є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , яким вона володіє спільно з іншими особами, а саме, це майно є спільною сумісною власністю боржника та її чоловіка, набуте нею в шлюбі, шляхом істотного збільшення вартості домоволодіння, частку боржника в цьому майні не визначено.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190 цього Кодексу).

Статтею 181 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч. 1 ст. 70 СК України).

У ч. 2 ст. 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Наданими у справі доказами підтверджено, що чоловік боржника ОСОБА_1 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі на підставі договору дарування набув право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . За час шлюбу ОСОБА_4 здійснили добудову будинку, в результаті чого значно збільшилась його житлова площа (з 16,8 кв.м. до 47,6 кв.м) та, відповідно, істотно зросла вартість.

Факт проведення перебудови підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, де вказаний житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_2 02 квітня 2013 року.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції врахував вказані норми та, оцінивши у сукупності зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що для встановлення частки у спільному майні подружжя за обставин цієї конкретної справи, слід керуватись окрім загальних вимог цивільного закону, також і вимогами ст. 62 СК України з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові КЦС ВС від 17.04.2019 року у справі № 541/2734/16-ц, відповідно до якої майно, що належало одному з подружжя на праві особистої приватної власності у порядку ст. 57 СК України, повністю та автоматично не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише у порядку, визначеному ст. 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом, з урахуванням частини, яка належала одному із подружжя на праві особистої приватної власності.

Позовні вимоги про визначення частки боржника ОСОБА_1 у об`єкті справа спільної сумісної власності подружжя із ОСОБА_2 , а саме на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок спільних трудових чи грошових затрат умов (ст. 62 СК України), з урахуванням частини, яка належала одному із подружжя на праві особистої приватної власності згідно ст. 57 СК України, не заявлялося, тому суд правильно вказав про відсутність у нього права самостійно змінювати зміст позовних вимог.

Враховуючи викладене, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав для скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Ічнянський завод сухого молока та масла» залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов