Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року селище Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді Чорної А.О.,

секретаря судового засідання Голобородько Н.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя майно у вигляді житлового будинку, А- будинок саман, загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 25,73 кв.м, а сіни цегла площею 10,12 кв.м, гн- ганок бетон площею 3,74 кв.м., Б сарай шлакоблок, площею 20,91 кв.м, В сарай дерево, площею 6,0 кв.м., Г літня кухня шлакоблок, площею 14,85 кв.м., г навіс металеві стовпи без обшивки, площею 8,10 кв.м., Д сарай цегла, площею 7,50 кв.м., Ж вбиральня дерево, площею 1,0 кв.м., К колонка металеві труби, площею 1,0 кв.м., № 1 забор металевий, площею 14,80 кв.м., № 2-3 хвіртка, ворота метал, площею 7,35 кв.м., № 4 забор металева сітка, площею 12,50 кв.м. Загальна площа 45,22 кв.м., житлова площа 25,73 кв.м., розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0186, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступним чином: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 219 656 грн., припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 1 757,24 грн, витрати на проведення майна у розмірі 3000 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 19.05.2007 сторонами було укладено шлюб, який рішенням суду від 03.04.2024 було розірвано. Питання розподілу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не вирішувалося. За час перебування у шлюбі сторони набули у власність наступне майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем:

житловий будинок, А- будинок саман, загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 25,73 кв.м, а сіни цегла площею 10,12 кв.м, гн- ганок бетон площею 3,74 кв.м., Б сарай шлакоблок, площею 20,91 кв.м, В сарай дерево, площею 6,0 кв.м., Г літня кухня шлакоблок, площею 14,85 кв.м., г навіс металеві стовпи без обшивки, площею 8,10 кв.м., Д сарай цегла, площею 7,50 кв.м., Ж вбиральня дерево, площею 1,0 кв.м., К колонка металеві труби, площею 1,0 кв.м., № 1 забор металевий, площею 14,80 кв.м., № 2-3 хвіртка, ворота метал, площею 7,35 кв.м., № 4 забор металева сітка, площею 12,50 кв.м. Загальна площа 45,22 кв.м., житлова площа 25,73 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0186, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки майно набуте подружжям під час шлюбу на підставі договору купівлі продажу, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку ринкова вартість цього майна станом на 09.03.2025 складає 439 312 грн., тому позивач вважає належною грошову компенсацію за поділ спільного сумісного майна подружжя у розмірі 219 656 грн.

Представник відповідача адвокат Кобець К.В. надав відзив на позовну заяву, де вказав, що позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку з усіма господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 визнають.

Позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за житловий будинок у розмірі 219 656 грн. та стягнення судових витрат не визнають, оскільки будинок було придбано 05.10.2019 за 29 046 грн. Вартість будинку, яка визначена звітом про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку у розмірі 439 312 грн. у десятки разів завищена від вартості, за яку було придбано будинок. Оцінщиком не було враховано, що спірний будинок збудований у 1965 році та на момент оцінки будинку вже 60 років. Згідно паспорту БТІ в графі відсоток зносу стоїть 45 % від нового будинку. Тому вважають, що звіт про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку, наданий позивачем, не можливо брати за основу. Відповідачем було замовлено у ПП «Бюро експертної оцінки» звіт про оцінку майна, згідно якого ринкова вартість житлового будинку становить 138 000 грн. без ПДВ.

Представник позивача подала відповідь на відзив, де вказала, що на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 було складено рецензію на звіт про оцінку майна, що виконаний суб`єктом оціночної діяльності ПП «Бюро експертної оцінки», згідно якого звіт не відповідає вимогам нормативно правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний. А тому просить визнати звіт про оцінку майна від 07.05.2025 недопустимим доказом. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості його вартості на час розгляду справи, тому доводи представника відповідача про вартість майна станом на 2019 рік є безпідставними та не заслуговують на увагу. В звіті про незалежну оцінку вартості будинку, зробленому на замовлення позивача зазначено, що будинок побудований у 1965 році та про те, що в 2020 році було проведено капітальний ремонт, підлога дерев`яна, стіни та стеля фарбовані, міжкімнатні двері дерев`яні нові, замінена електрика та сантехні труби, вікна металопластикові. Зовні будинок утеплений, оздоблення ракушняк. Будинок оснащений центральними системами електропостачання, газопостачання та водопостачання. Опалення - газовий котел, піч на дровах. Тому доводи представника відповідача є безпідставними.

Ухвалою судді від 19.03.2025 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя залишено без руху.

Ухвалою суду від 20 березня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 24.06.2025 у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Ухвалою суду від 04.08.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. При цьому пояснила, що докази проведення у будинку капітального ремонту у позивача відсутні, але наполягала на тому, що у будинку був здійснений капітальний ремонт. Зазначила, що позивач виїхала з України ще до повномасштабного вторгнення рф.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за житловий будинок та судових витрат, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив позовні вимоги задовольнити частково. При цьому пояснив, що представник позивача не надала суду доказів проведення у будинку капітального ремонту.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що 19 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено шлюб, зареєстрований Олександрівською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, про що складено актовий запис № 02 (а.с.10).

03 квітня 2024 року рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області шлюб між сторонами розірвано, дата набрання законної сили 06.05.2024 (а.с.14 звор. стор. 15, 9).

Згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 25.10.2019 відповідач ОСОБА_4 придбав житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за 29 046 грн. (а.с. 71)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_4 (а.с. 77)

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що під час перебування у шлюбі відповідач ОСОБА_4 набув право власності на наступне майно: житловий будинок, опис : А- будинок саман, загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 25,73 кв.м, а сіни цегла площею 10,12 кв.м, гн- ганок бетон площею 3,74 кв.м., Б сарай шлакоблок, площею 20,91 кв.м, В сарай дерево, площею 6,0 кв.м., Г літня кухня шлакоблок, площею 14,85 кв.м., г навіс металеві стовпи без обшивки, площею 8,10 кв.м., Д сарай цегла, площею 7,50 кв.м., Ж вбиральня дерево, площею 1,0 кв.м., К колонка металеві труби, площею 1,0 кв.м., № 1 забор металевий, площею 14,80 кв.м., № 2-3 хвіртка, ворота метал, площею 7,35 кв.м., № 4 забор металева сітка, площею 12,50 кв.м. Загальна площа 45,22 кв.м., житлова площа 25,73 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0186, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 10 звор. стор. 11, 71).

Як вбачається зі звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 09.03.2025, виконаного ТОВ «Профрейтинг», наданого представником позивача, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 439 312 грн. (а.с. 18- 27).

Як вбачається зі звіту про оцінку майна від 07.05.2025, виконаного ПП «Бюро експертної оцінки», наданої представником відповідача, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування земельної ділянки складає 138 000 грн. без ПДВ (а.с.162-176).

Сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного майна, при цьому клопотання щодо призначення судової експертизи для визначення його вартості жодна із сторін не заявила.

Надаючи оцінку встановленим у справі правовідносинам, суд виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Нормами ст. 57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю подружжя, до якого серед іншого відноситься майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У частині першій статті 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. (ст.68 СК України)

При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України).

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке набуте одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета набуття цього майна, інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний під час перебування позивачки та відповідача у шлюбі, та жодна із сторін не ставить питання щодо визнання майна (або його частки) особистою власністю.

Крім того, представник відповідача не заперечує факт належності спірного житлового будинку до спільного майна подружжя та не ставить питання про визнання будинку особистою власністю відповідача, або про збільшення частки відповідача у спільному майні подружжя.

Таким чином, придбаний сторонами у період шлюбу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , є спільним майном подружжя ОСОБА_8 .

За таких обставин, надавши оцінку наданим сторонами доказам у сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , спільно сумісною власністю подружжя.

Зі змісту ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст.70, ч. 1 ст.71 вказаного Сімейного Кодекс України вбачається, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.355, ч.3 ст.368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя, і жодна із сторін такої вимоги не заявляла. Таким чином, частки сторін у спільному майні подружжя є рівними.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Позивачка просить суд поділити спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступним чином: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 219 656 грн., припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Отже, предметом спору у даній справі є поділ майна подружжя, а саме - житлового будинку. Позивач, в силу принципу диспозитивності судового процесу скористалася своїм правом та обрала варіант поділу майна подружжя, який, на її думку, є оптимальним для вирішення спору. Водночас суд на підставі частини першої статті 71 СК України не позбавлений права визначити той варіант поділу спільного майна подружжя, який забезпечуватиме права та інтереси як позивача, так і відповідачки. Вибір судом іншого варіанта поділу майна подружжя, а ніж ті, що зазначені в прохальній частині позову, не є виходом за межі позовних вимог чи зміною способу захисту порушеного права, вибраного сторонами.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірне майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , набуте у шлюбі за спільні кошти подружжя, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності позивачки та відповідача є рівними.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 09.03.2025, виконаного ТОВ «Профрейтинг», наданого представником позивача, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 439 312 грн.

Заперечуючи проти наданого позивачкою звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 09.03.2025, виконаного ТОВ «Профрейтинг», представник відповідача надав суду звіт про оцінку майна, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ПП «Бюро експертної оцінки» від 07.05.2025, згідно якого ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування земельної ділянки складає 138 000 грн. без ПДВ.

Представник відповідача не погоджується з оцінкою майна позивача, вважаючи її завищеною, при цьому на підтвердження своєї позиції зазначив, що звіт про оцінку майна від 07.05.2025 був зроблений суб`єктом оціночної діяльності на підставі фотознімків вказаного житлового будинку та технічного паспорту на будинок.

Представником позивача надано рецензію суб`єкта оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_6 » на звіт про оцінку майна, який виконаний суб`єктом оціночної діяльності ПП «Бюро експертної оцінки» від 07.05.2025, згідно якого звіт класифікується за ознакою абзацу 5 п. 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» як: «Звіт не відповідає вимогам нормативно правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний» (а.с. 191 -197)

Таким чином, судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного майна, при цьому клопотання щодо призначення судової експертизи для визначення його вартості жодна із сторін не заявила. Разом з цим, суд неодноразово роз`яснював сторонам право заявити клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості житлового будинку.

Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18).

Оцінюючи доводи сторін, суд приймає до уваги наступне.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-III).

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону № 2658 процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлено у статті 12 цього Закону.

Як визначено у ч. 1 ст. 12 Закону № 2658 звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону № 2658, положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 (далі - Національний стандарт № 1) є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Як визначено у п. 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

За змістом абз. 12 п. 56 Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна, що складається повинен містити, серед іншого інформацію про особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону № 2658 замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/650/13-ц (провадження № 61-1186св17) вказано, що на експерта покладаються інші функції та його висновки не тотожні відповідним висновкам оцінювача, складеним в рамках проведення оцінки нерухомого майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, та повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження.

При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку.

Відповідно до статті 36 Національного стандарту № 1 оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільше повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.

Таким чином, в даному спорі визначенню підлягає саме ринкова вартість спільного майна подружжя, на час розгляду справи.

Позивач, для підтвердження вартості житлового будинку надав звіт про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку від 09.03.2025, складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Профрейтинг».

У звіті зазначено, що для розрахунку ринкової вартості житлового будинку був застосований порівняльний підхід.

Представник відповідача для підтвердження вартості житлового будинку надав звіт про оцінку майна від 07.05.2025, складений суб`єктом оціночної діяльності ПП «Бюро експертної оцінки».

У звіті зазначено, що для розрахунку ринкової вартості житлового будинку був застосований порівняльний підхід.

Звіти, надані сторонами, були проведені суб`єктами оціночної діяльності на підставі лише одного методичного підходу - порівняльного.

Отже, з обставин даної справи судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою визначення його дійсної ринкової вартості не був оглянутий ні оцінювачем з боку позивача, ні оцінювачем з боку відповідача, а тому зазначена у них вартість житлового будинку не може прийматися як достовірна на час розгляду справи.

Сторони не заявляли клопотання про призначення експертизи вартості цього житлового будинку.

Інших доказів на підтвердження вартості зазначеного спірного майна суду не надано.

Також суду не надано доказів, що вказаний будинок за час шлюбу істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя або затрат другого з подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані представником позивача та представником відповідача звіти про незалежну оцінку житлового будинку, суд приходить до висновку, що ці звіти не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони зроблені без особистого огляду житлового будинку оцінювачем, отже не враховують в собі показники, які враховуються при визначенні ринкової вартості житлового будинку.

Під час розгляду справи, представник відповідача визнав факт придбання спірного житлового будинку під час шлюбу. Водночас, під час судового розгляду сторони не дійшли згоди з приводу визначення ринкової вартості придбаного під час шлюбу житлового будинку і надали різні звіти вартості спірного майна, при цьому кожна сторона настоювала на звіті наданим ним, у судовому засіданні судом було роз`яснено учасникам справи їх право заявити клопотання про призначення судової експертизи вартості спірного майна. Утім, таким правом сторони не скористалися, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про неможливість визначення розміру компенсації, яка б відповідала ринковій вартості спірного майна на час розгляду справи.

Оскільки сторони не досягли домовленості щодо вартості вказаного майна, яке є об`єктом поділу, надали звіти про оцінку майна, які були здійснені без огляду житлового будинку лише на підставі порівняльного підходу, вартість майна у звітах, наданих сторонами, є суттєво різною, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про неможливість визначення розміру компенсації, яка б відповідала ринковій вартості спірного майна на час розгляду справи, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), відповідно суд позбавлений і можливості поділити таке майно між сторонами, у тому числі із визначенням розміру компенсації, що становить 1/2 частку від такого майна, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Підстав для стягнення компенсації вартості частини житлового будинку в заявленому позивачкою розмірі 219 656 грн., відповідно до наданого нею звіту від 09.03.2025 не вбачається, оскільки оцінка житлового будинку на суму 439 312 грн. була проведена без огляду житлового будинку, без встановлення показників, які враховуються при визначенні ринкової вартості житлового будинку. За наведених обставин, суд вважає, що позивачка пред`явивши вимоги про припинення своєї частки в майні подружжя, яким є спірний житловий будинок, не виконала процесуального обов`язку щодо доведення його ринкової вартості.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу (по частки за кожним) і залишити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у їх спільній частковій власності.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1757,24 грн. (а.с. 1)

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 878,62 грн.

Враховуючи, що позов задоволено частково та визнано за кожним із сторін право на 1/2 частину у праві спільної власності житлового будинку, то витрати позивача за проведення оцінки майна відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжяОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок, опис: А- будинок саман, загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 25,73 кв.м, а сіни цегла площею 10,12 кв.м, гн- ганок бетон площею 3,74 кв.м., Б сарай шлакоблок, площею 20,91 кв.м, В сарай дерево, площею 6,0 кв.м., Г літня кухня шлакоблок, площею 14,85 кв.м., г навіс металеві стовпи без обшивки, площею 8,10 кв.м., Д сарай цегла, площею 7,50 кв.м., Ж вбиральня дерево, площею 1,0 кв.м., К колонка металеві труби, площею 1,0 кв.м., № 1 забор металевий, площею 14,80 кв.м., № 2-3 хвіртка, ворота метал, площею 7,35 кв.м., № 4 забор металева сітка, площею 12,50 кв.м. Загальна площа 45,22 кв.м., житлова площа 25,73 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право на 1/2 частину у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_4 ем право на 1/2 частину у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна подружжя.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 878,62 грн. (вісімсот сімдесят вісім грн. 62 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Датою ухвалення рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22.09.2025.

Суддя А.О. Чорна