Справа №459/2738/24 Головуючий у 1 інстанції:Струс Т. В.
Провадження №22-ц/811/1536/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні заявника ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сокальського районного суду Львівської області в складі судді Струс Т.В. від 07 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованих осіб Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Шептицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оголошення фізичної особи померлою, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року заяву задоволено.

Оголошено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград, Львівської області, військовослужбовця, померлим (загиблим) під час виконання військового обов`язку по захисту держави України в російсько-Українській війні від дня смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , оголосивши місце смерті н.п. Богданівка, Бахмутського району Донецької області Україна.

Вказане рішення оскаржило Міністерство оборони України.

В апеляційній скарзі просять рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовити.

Зазначають, що заявником не визначено належним чином коло осіб, на права та інтереси яких може вплинути ухвалене рішення із чітким визначенням їх процесуального статусу як заінтересованих осіб, оскільки немає жодних відомостей про наявність дружини та дітей у ОСОБА_3 . Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано, що заявником не було долучено відповіді з Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Об`єднаного центру з пошуку та звільнення полонених Служби безпеки України, міжнародного комітету Червоного Хреста, тощо, стосовно наявності відомостей про можливе перебування ОСОБА_3 в полоні. Вважає, що доказів загибелі ОСОБА_3 долучених до заяви заявником недостатньо для визнання його померлим у судовому порядку.

В судове засідання окрім заявника ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та клопотання Міністерства оборони України про розгляд справи без участі їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника та його представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви, письмових пояснень Міністерства оборони України, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 15, 16, 46, 47 ЦК України, ст.ст. 4, 247, 265, 293, 294, 305-308 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», та задовольняючи заяву, виходив з того, що 29 грудня 2023 року на адресу ОСОБА_4 , через ІНФОРМАЦІЯ_3 було отримано повідомлення №11157 про зниклого безвісти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісті 25.12.2023 року внаслідок ворожого мінометного обстрілу в районі виконання бойового завдання, біля н.п.Богданівка, Бахмутського району Донецької області захищаючи незалежність України (а.с.21) Згідно до висновку Акту проведення службового розслідування встановлено наступне: «військовослужбовця взводу РХБ захисту військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_3 вважати таким, що зник безвісти під час виконання бойового завдання по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Зникнення військовослужбовця безвісти під час штурмових дій з боку військових формувань російської федерації у районі населеного пункту Богданівка, Бахмутського району Донецької області внаслідок протиправних дій з боку збройних сил російської федерації, пов`язане із проходженням військової служби та захистом Батьківщини, вважати зниклим безвісти за особливих обставин. Тіло солдата ОСОБА_3 не було знайдено, довідка про поховання вказаного військовослужбовця не надходила». Суд зазначав, що особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Звернувшись із заявою про визнання ОСОБА_3 померлим, заявник зазначив, що рішення суду йому необхідне для реалізації права на оформлення спадщини та отримання виплат, передбачених законодавством, оскільки він є єдиною рідною для нього особою. Інших родичів немає. Отже, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Дослідивши надані заявником докази, суд дійшов висновку, що існують достатні підстави, підтверджені належними доказами для оголошення ОСОБА_3 загиблим під час виконання військового обов`язку по захисту держави України у російсько-українській війні від дня смерті, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_4 . Доходячи такого висновку, суд виходив з конкретних обставин справи, а саме з того, що солдат ОСОБА_3 брав участь у бойових діях та зник безвісті 25.12.2023 року за особливих обставин у зв`язку із воєнними діями, а тому, є всі підстави для висновку, що шестимісячний строк, передбачений ч.2 ст.46 ЦК України, слід обраховувати з моменту настання відповідної події, а тому заява підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції вцілому обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону та практиці суду касаційної інстанції в аналогічних правовідносинах.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Шептицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, із заявою про оголошення фізичної особи померлої, в якій просив:

- оголосити ОСОБА_3 померлим (загиблим) з ІНФОРМАЦІЯ_4 під час здійснення заходів забезпечення національної безпеки і оборони України, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та захисту Батьківщини, визначивши місце смерті населений пункт Богданівка, Бахмутського району Донецької області;

В обґрунтування заяви покликався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є неповнорідними братами, оскільки матір ОСОБА_5 у них спільна, а відомості про батька, як у нього так і у брата записані зі слів матері. ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла їх матір ОСОБА_5 , та вони з братом залишилися круглими сиротами, оскільки у них фактично не було батька. Факт смерті матері підтверджується приєднаною до даної заяви копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 29.10.2010 року № 228 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини-сироти, та призначено його піклувальником ОСОБА_6 (бабуся). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 29.10.2010 року № 228 йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 надано статус дитини-сироти, та призначено опікуном ОСОБА_6 (бабуся). Зазначав, що після мобілізації його брата, останній вже набувши статус військовослужбовця у своїй особовій справі вказав його, позивача, як свого єдиного члена сім"ї, оскільки дійсно він залишився для нього найріднішою людиною, оскільки брат жодного разу не був одружений, та не мав дітей. В грудні 2023 року через ІНФОРМАЦІЯ_3 ним було отримано повідомлення про зниклого безвісти від 29.12.2023 року № 11157, відповідно до якого вбачається, що його брат старший вогнеметник вогнеметного відділення взводу радіаційного, хімічного та біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зник безвісти 25.12.2023 року внаслідок ворожого мінометного обстрілу в районі виконання бойового завдання біля населеного пункту Богданівка Бахмутського району Донецької області. Згідно акту службового розслідування солдата ОСОБА_3 , який на момент бою знаходився в н.п. Богданівка, Бахмутського району Донецької області, був здійснений мінометний обстріл, внаслідок чого солдат ОСОБА_3 зник безвісті за особливих обставин. Тіло солдата ОСОБА_3 не було знайдено, довідка про поховання вказаного військовослужбовця не надходила. Заявник, посилаючись на те, що оскільки встановлення даного факту йому необхідно для отримання виплат передбачених законодавством та оформлення спадщини, просив заяву задовольнити.

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя статті 46 ЦК України).

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

На цьому також наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі 607/159/23, від 26 лютого 2024 року у справі №686/9938/23.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, ОСОБА_3 та заявник ОСОБА_1 є неповнорідними братами, що підтверджується свідоцтвами про народження.

Також, в матеріалах справи міститься свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , матері заявника та ОСОБА_3 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області Серії -СГ №220143 від 02.07.2010 року.

29 грудня 2023 року на адресу ОСОБА_1 , через ІНФОРМАЦІЯ_7 було отримано повідомлення №11157 про зникнення безвісти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісті 25.12.2023 року внаслідок ворожого мінометного обстрілу в районі виконання бойового завдання, біля н.п.Богданівка, Бахмутського району Донецької області захищаючи незалежність України.

Згідно висновку Акту проведення службового розслідування встановлено наступне: «військовослужбовця взводу РХБ захисту військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_3 вважати таким, що зник безвісти під час виконання бойового завдання по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Зникнення військовослужбовця безвісти під час штурмових дій з боку військових формувань Російської Федерації у районі населеного пункту Богданівка, Бахмутського району Донецької області внаслідок протиправних дій з боку збройних сил Російської Федерації, пов`язане із проходженням військової служби та захистом Батьківщини, вважати зниклим безвісти за особливих обставин. Тіло солдата ОСОБА_3 не було знайдено, довідка про поховання вказаного військовослужбовця не надходила».

Звернувшись із заявою про визнання ОСОБА_3 померлим, заявник зазначав, що рішення суду йому необхідне для реалізації права на оформлення спадщини та отримання виплат, передбачених законодавством, оскільки він є єдиною рідною для нього особою. Інших родичів немає.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Судом першої інстанції правильно встановлено та доводами апеляційної скарги не спростовано, що існують достатні підстави, підтверджені належними доказами для оголошення ОСОБА_3 загиблим під час виконання військового обов`язку по захисту держави України у російсько-українській війні від дня смерті, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду викладений в постанові від 26 лютого 2024 року в справі №686/9938/23, згідно якого з урахуванням конкретних обставин справи, оголошення особи померлою можливе і після спливу шести місяців з дня настання відповідної події та що шестимісячний строк, передбачений цією нормою, слід обраховувати з моменту настання події, а не з моменту закінчення дії воєнного стану на території держави.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що солдат ОСОБА_3 брав участь у бойових діях та зник безвісті 25.12.2023 року за особливих обставин у зв`язку із воєнними діями, а тому, є всі підстави для висновку, що шестимісячний строк, передбачений ч.2 ст.46 ЦК України, слід обраховувати з моменту настання відповідної події.

Решта доводів апеляційної скарги фактично зводяться до бажання переоцінки доказів, які правильно були враховані судом першої інстанції та не спростовані апелянтом чи іншими учасниками справи.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, рішення суду таким, що прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а апеляційну скаргу безпідставною та такою, що до задоволення не підлягає. Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення рішення ж суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П.Крайник

М.М. Шандра