Провадження № 2/127/2822/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 вересня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Чех А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувало тим що 24.03.2019, між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 731202. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача кошти, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 20436,00 грн, з яких: 6000,00 грн тіло кредиту, 15556,00 грн - заборгованість за відсотками користування кредитом, 2880,00 грн - штраф/пеня.

12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ФК «ВІН ФІНАНС») укладено Договір факторингу №l, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.

12.07.2019 року укладено додаткову угоду № 22 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 22 від 12.07.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до гр. ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 731202 від 24.03.2019 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»).

25.07.2024 відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Оскільки відповідач зобов`язання добровільно не виконує, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №731202 від 24.03.2019 в загальному розмірі 30717,07 грн, з яких: 20436,00 грн, суми інфляційних втрат 8440,15 грн, суми 3% річних 1840,92 грн. Також, позивач просить суд у зв`язку з дією обмежень карантинного характеру та введенням воєнного стану на території країни поновити строк позовної давності для подання позову.

Ухвалою від 16.06.2025 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. Відповідач повідомлялась про розгляд справи шляхом розміщення оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також шляхом направлення кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання, однак конверт повернувся до суду з відміткою на довідках «Укрпошти» про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи зазначене вище та положення ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 24.03.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 731202, який підписано електронним підписом. Відповідно до умов договору сума кредиту складає 6000,00 грн, строк кредитування 30 днів.

Відповідно до п. 1.3.1. вказаного договору за користування позикою клієнт сплачує товариству знижену процентну ставку, яка становить 1,71 % від суми позики за кожен день користування позикою (624,15 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.2. цього договору.

Згідно із п.п. 1.3.2., 1.3.3. вказаного договору стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми позики за кожен день користування позикою (657,00 % річних), яка застосовується згідно з п.п. 1.7., 3.4., 3.6.2. цього договору.

Пунктом 1.4. договору визначено, що загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 151,30 % від суми позики (у процентному виразі) або 9078,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою 51,30 % від суми позики (у процентному виразі) або 3078,00 грн (у грошовому виразі).

Відповідно до п. 3.2. договору № 731202 нарахування процентів за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховується щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у пункті 1.2 цього договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у графіку платежів (додаток № 1 до цього договору).

Згідно із п. 3.4. договору у разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах пункту 3.2 але за стандартною процентною ставкою.

Відповідно до п. 6.2 договору датою укладення договору між товариством і клієнтом є дата його підписання. Договір є укладеним з моменту відправки грошових коштів.

Договір і графік платежів були підписані відповідачем електронним шляхом одноразовим ідентифікатором (номер пароля) А940319, що підтверджується довідкою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА».

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Як було встановлено судом, кредитний договір № 731202 від 24.03.2019 укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписано сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме: з боку позикодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі.

Згідно з наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу № 1706 загальних зборів учасників від 25.07.2024 ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» змінило назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС».

12.04.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» приймає права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Строк дії договору факторингу № 1 від 12.07.2018 закінчується 31 грудня 2018 року.

12.07.2019 ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклали додаткову угоду № 22, згідно з якою сторони домовились про наступне, а саме: 1.1. викласти п.3.1.1. договору в наступній редакції: «Фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється у кожному реєстрі прав вимог окремо, та складає: 9,50 % від основної суми заборгованості (тіло кредиту)»; 1.2. викласти п. 3.1.2. договору і наступній редакції: «Фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог і складає 672782,38 грн сплачується фактором дев`ятьма платежами: №1 - 74782,38 - 22.07.2019, №2 - 74750,00 - 29.07.2019, №3 - 74750,00 - 05.08.2019, №4 - 74750,00 - 12.08.2019, №5 - 74750,00 - 19.08.2019, №6 - 74750,00 - 26.08.2019, №7 - 74750,00 - 02.09.2019, №8 - 74750,00 - 09.09.2019, №9 - 74750,00 - 16.09.2019.

Ця додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання та скраплення печатками та діє до 16.09.2019 року, або до повного виконання обов`язків з боку сторін.

Згідно із п. 1.3. всі інші положення договору залишаються без змін.

До договору факторингу №1 від 12.04.2018 долучено додаткову угоду № 22 від 12.07.2019, довідку про розрахунки між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», Реєстр прав вимог № 22 від 12.07.2019, де зазначено, що ОСОБА_1 має борг за договором № 731202 від 24.03.2019 у розмірі 9240,00 грн.

Так, згідно зістаттею 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК Українивстановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

На думку позивача, він отримав право вимоги за вказаним договором ТОВ «АВЕНТУС Україна» на підставі договору факторингу № 1від 12.04.2018, додаткової угоди № 22 від 12.07.2019 та витягу з реєстру боржників від 12.07.2019.

Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем у цій справі ОСОБА_1 був укладений 24.03.2019, тобто після укладення 12.04.2018 договору факторингу № 1 між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», за умовами якого клієнт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передав фактору ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги.

У п.2.1. договору факторингу визначено предмет договору, а саме: права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

У п.1.3 деталізовано поняття «Права вимоги» як всі права клієнта за кредитними договорами, у т.ч. права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникатимуть у майбутньому.

Отже, права вимоги до відповідача могли перейти від первісного кредитора ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до фактора позивача.

Однак у п. 8.2 договору факторингу вказано, що строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. (з дня укладення і підписання договору), та закінчується 31.12.2018, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

У вище описаній додатковій угоді до договору факторингу №22 не йдеться про продовження чи пролонгацію договору факторингу.

Наданий позивачем реєстр прав вимог №22 датується 12.07.2019, тобто права вимоги до боржників, зазначених у ньому (серед них і ОСОБА_1 ) були передані фактору після закінчення строку дії договору.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження тієї обставини, що договір факторингу №1 від 12.04.2018 був продовжений чи пролонгований і що дії щодо переуступлення права вимоги вчинялися у рамках цього договору.

Таким чином, позивачем не доведений факт наявності у нього права вимоги до відповідача, який би породжував обов`язок ОСОБА_1 повернути надані кошти та виконати інші обов`язкові платежі згідно з умовами договору.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі №916/2040/20).

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» не довело порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за договором № 731202 від 24.03.2019, який укладений після відступлення ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». А тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018.

Також позивачем не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, що передбачений кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав.

На підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором суду надано лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №5543-ВП від 10.02.2025 про успішне перерахування коштів, який не може бути врахований судом, як належний доказ переказу коштів на рахунок відповідача, оскільки суд звертає увагу на те, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (див. постанову Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 906/943/18).

Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Позивачем не надало суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі договору про надання фінансового кредиту №731202 від 24.03.2019, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідного рахунку відповідачу.

З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав виписки з особового рахунку відповідача, а розрахунок заборгованості, складений позивачем, та лист ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» доказом не є, оскільки не підтверджує здійснення фінансових операцій саме банківською установою, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача за договором про надання фінансового кредиту №731202 від 24.03.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов переконливого висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими і достатніми доказами обставини, на які він посилається, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Суд не розглядає питання позовної давності, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову в задоволенні в позові, то відповідно не підлягають задоволенню вимоги про стягнення із відповідача понесених позивачем судових витрати.

Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 273-279, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», , місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського буд. 8, м. Київ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 22.09.2025.

Суддя О.О. Жмудь