Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 489/2512/25
Провадження № 2/945/1139/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Лопіної О.О., за участю секретаря судового засідання Швець Л.В., представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

встановив:

07 квітня 2025 року ОСОБА_2 (далі - позивач) через свого представника Вітюка Василя Вікторовича в системі «Електронний суд» сформувала до Ленінського районного суду м. Миколаєва позовну заяву до ОСОБА_3 (далі відповідач) про стягнення грошових коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 27.11.2024 шляхом шахрайських дій було списано з її банківського рахунку ФОП НОМЕР_1 грошові кошти на загальну суму 495 000, 00 грн. З виписки банку від 28.11.2024 Позивачці стало відомо, що один з переказів коштів, у сумі 85 000 грн було здійснено на рахунок НОМЕР_2 в АТ «ЮНЕКС БАНК», на ім`я ОСОБА_3 , призначення платежу «Зворотня фінансова допомога за договором №6/4 від 20.11.2024».

Жодних договорів з Відповідачем Позивачка не укладала. Вважає, що внаслідок зазначених дій ОСОБА_3 набув грошові кошти ОСОБА_2 без достатньої правової підстави.

У зв`язку з вище викладеним Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 85 000 гривень та судові витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2025 року матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, передано на розгляд до Миколаївського районного суду Миколаївської області.

14 травня 2025 року вказана цивільна справа надійшла до Миколаївського районного суду Миколаївської області та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 травня 2025 року, розподілена головуючій судді Лопіній О.О.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2025 року у цивільній справі № 489/2512/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів залишено без руху.

Недоліки позовної заяви усунуто 19.05.2025.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

16 червня 2025 року ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області постановлено судові засідання з розгляду цивільної справи № 489/2512/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, проводити у режимі відеоконференції з представником позивача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду повернулись конверти з копією позовної заяви та додатками, ухвала суду про відкриття провадження у справі та судові повістки з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з положеннями п. 3) ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності до частини 8 статті 178 ЦПК України.

Вислухавши позицію представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно виписки з АТ КБ "Приват Банк" за період 27.11.2024 по 27.11.2024, 27.11.2024 о 12 год. 39 хв. ОСОБА_2 здійснила платіж за призначенням «зворотня фінансова допомога згідно з договором 6/4 від 20.11.2024» у сумі 85 000 грн на рахунок отримувача ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на рахунок НОМЕР_2 в АТ «ЮНЕКС БАНК» (а. с. 4 на звороті).

27.11.2024 ОСОБА_2 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, зокрема зазначила, що 27.11.2024 приблизно о 11 год. 00 хв. їй зателефонували з номера НОМЕР_4 та представились службою безпеки Приват Банку, під приводом шахрайських дій з її банківської картки було списано 495 097 тис. грн (а. с. 24-25).

На наслідками розгляду заяви у порядку ст. 214 КПК України, згідно із копією Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, ВП №5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області 28.11.2024 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000243 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом шахрайських дій відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що спричинило їй матеріальних збитків на суму 1 020 097 грн (а.с. 22).

З копії протоколу допиту потерпілої ОСОБА_2 від 28.11.2025 вбачається, що остання отримала статус потерпілої у кримінальному провадженні № 0000243 (а. с. 26- 27).

З копії заключної виписки за період з 27.11.2024 по 27.11.2024 вбачається, що один з переказів коштів у сумі 85 000 грн було здійснено на рахунок НОМЕР_2 в АТ «ЮНЕКС БАНК», на ім`я ОСОБА_3 , призначення платежу «Зворотня фінансова допомога за договором №6/4 від 20.11.2024» (а.с.31).

Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: « … зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала».

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.»

Згідно із постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20: «Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутих коштів необхідно, щоб такі кошти були набуті або збережені безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Враховуючи наведене вище, а також те, що відповідач позовні вимоги не заперечив і не спростував, суд дійшов висновку про безпідставність набуття ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 85 000 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У матеріалах справи міститься квитанція про сплату №5509-1502-8329-9570 від 19.05.2025, відповідно до якої, ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн 00 коп.

Отже, згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., сплачений позивачем при поданні позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 85 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Миргород, Полтавської області; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстрований за адресою: пал Гуртожок, с-ще Надбузьке, Миколаївського району Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; паспорт серії НОМЕР_6 .

Суддя Олена ЛОПІНА