Справа № 930/1264/25
№2/930/789/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2025 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді: Алєксєєнка В.М.

при секретарі: Загребельного О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Малика Руслана Миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Малик Р.М. мотивує позовні вимоги тим, що 20 лютого 2025 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів у сумі 545 000,00 (п?ятсот сорок п?ять тисяч гривень) 00 копійок, які відповідач зобов?язався повернути в строк до 07 березня 2025 року, що підтверджується розпискою, наданою відповідачем, якою засвідчено факт передання відповідачеві позики. Крім того, в рахунок підтвердження наміру своєчасного повернення взятих у борг коштів, відповідач, передав позивачу, належний дружині відповідача, гр. ОСОБА_3 , автомобіль Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачу з дружиною на праві спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, у вищевказаний строк відповідач у порушення своїх договірних зобов`язань позику не повернув.

16 квітня 2025 року засобами поштового зв?язку «УКРПОШТА» представником позивача адвокатом Маликом Р.М. на адресу місця реєстрації проживання та місця фактичного проживання відповідача було направлено вимогу про повернення грошових коштів, з проханням повернути вищезазначені кошти в найкоротший термін, але не пізніше 17 травня 2025 року.

Згідно інформації трекінгу по відстеженню відправлень та повідомлення про вручення поштового відправлення з «Укрпошта», відповідач особисто 18.04.2025 року та 30.04.2025 року отримав вимогу про повернення грошових коштів від 16 квітня 2025 року.

Станом на день звернення до суду відповідач свої зобов?язання щодо повернення грошових коштів не виконав, про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував, що й зумовило необхідність звернення до суду.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 02.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Малика Руслана Миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Цією ж ухвалою вирішено, що позовна заява підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

02.09.2025 р. через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності.

03.09.2025 р. від представника позивача адвоката Малика Р.М. через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити повністю.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позовні вимоги визнаються відповідачем, а також підтверджуються копіями паспорта ОСОБА_1 , оригіналом розписки від 20.02.2025 року, копією вимоги про повернення грошових коштів, копіями підтверджуючих документів надсилання вимоги про повернення грошових коштів, копією паспорта ОСОБА_2 та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або диспозитивно безоплатним правочином.

Згідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16.

Також, у постанові Верховного Суду від 31 березня 2023 року (справа № 191/2151/20) вказано, що за своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджується як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Таким чином, у порушення умов договору позики, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за договором позики, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦПК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що зобов`язання відповідач за договором позики від 20 лютого 2025 року, укладеним між позивачем та відповідачем, у повному обсязі не виконав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 545 000 гривень.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов ОСОБА_1 визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5 450 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 26.05.2025 року, яка міститься в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 450 грн.

Щодо понесених інших судових витрат у мотивувальній частині позову позивачем письмово заявлено, що ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду буде надано суду докази розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 525, 526, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 76 - 81, 89, 95, 133, 141, 200, 206, 263 - 265, 268, 273, 274, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Малика Руслана Миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 заборгованість за договором позики у сумі 545 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 - судовий збір у сумі 5 450 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко