Справа № 127/2223/23
Провадження № 2/127/4962/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 15.06.2021 року задоволено клопотання захисника Середенка М.М. по кримінальній справі №127/3437/21, кримінальне провадження № 0000053 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2019 року закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінчення строку досудового розслідування. ОСОБА_2 29.12.2018 року святкував із колегами корпоратив у боксі по АДРЕСА_1 . Під час святкування він неодноразово заходив до сусіднього боксу, де святкувала інша компанія чоловіків, серед яких був ОСОБА_1 . Близько 19:30 год. того ж дня між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла суперечка та словесна перепалка. У подальшому, 29.12.2018 близько 21:00 год. ОСОБА_2 на ґрунті неприязних відносин, що склалися внаслідок виниклої напередодні суперечки, з особистих мотивів помсти, підійшовши до входу у бокс, перед яким знаходився ОСОБА_1 , маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю останньому шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс удар правою рукою в область нижньої щелепи ОСОБА_1 , від якого він не втримався на ногах та впав, після чого ОСОБА_2 наніс невстановлену кількість ударів дерев`яною дошкою по різних частинах тіла ОСОБА_1 , зокрема, по тулубу, в область правого та лівого плеча, чим спричинив тілесні ушкодження у виді: двохстороннього перелому нижньої щелепи: ангулярний справа та в ділянці 33, 32 зубів зі зміщенням; закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку; синців на правому плечі та лівому передпліччі. Таким чином відповідач вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. В результаті нанесених тілесних ушкоджень позивачем здійснені витрати на лікування та благодійні внески в розмірі 17 279, 89 грн. та витрати за проведення експертного дослідження Вінницького НДЕКЦ №ЕД-19/102-20/1794-ПС від 19.02.2021 року в розмірі 5076 грн. Також позивач зазначив, що ОСОБА_2 заподіяв шкоду його здоров`ю, тому має відшкодувати моральну шкоду, що полягає у фізичному болю і стражданнях, яку він зазнав, і оцінює завдану йому моральну шкоду, посилаючись на висновок експертизи, у сумі 729 000 грн.

Ухвалою суду від 10.06.2025 року прийнято до свого провадження справу та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволені позову.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2021 року по кримінальній справі №127/3437/21 клопотання захисника Середенка М.М. задоволено та кримінальне провадження № 0000053 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2019 року, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22.07.2021 року справа №127/3437/21 ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2021 року про закриття на підставі п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України кримінального провадження № 0000053 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України залишено без змін.

29.12.2018 року ОСОБА_2 святкував із колегами корпорантів у боксі по АДРЕСА_1 . Під час святкування він неодноразово заходив до сусіднього боксу, де святкувала інша компанія чоловіків, серед яких був ОСОБА_1 . Близько 19:30 год. того ж дня між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла суперечка та словесна перепалка.

У подальшому 29.12.2018 року біля 21:00 год. ОСОБА_2 на ґрунті неприязних відносин, що склалися внаслідок виниклої напередодні суперечки, з особистих мотивів помсти, підійшовши до входу у бокс, перед яким знаходився ОСОБА_1 , маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю останнього шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс удар правою рукою в область нижньої щелепи ОСОБА_1 , від якого він не втримався на ногах та впав, після чого ОСОБА_2 наніс невстановлену кількість ударів дерев`яною дошкою по різних частинах тіла ОСОБА_1 , зокрема, по тулубу, в область правого та лівого плеча, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: двохстороннього перелому нижньої щелепи: ангулярний справа та в ділянці 33, 32 зубів зі зміщенням; закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку; синців на правому плечі та лівому передпліччі.

Відповідно до висновку експерта № 219 від 04.03.2019 року вказані тілесні ушкодження виникли від дії (удару) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо в термін 29.12.2018 року, та за ступенем тяжкості належать: двосторонній перелом нижньої щелепи: ангулярний справа та в ділянці 33, 32 зубів зі зміщенням до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинив тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я; закрита черепно-мозкова травма струсу головного мозку до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці на правому плечі та лівому передпліччі до легких тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком експерта №907 від 13.09.2019 року характер та локалізація вказаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 свідчать про травматичну дію (удар чи співударяння) з достатньою силою в ділянки голови, правого плеча та лівого передпліччя, що за механізмом утворення не виключає можливості виникнення за умов, вказаних в показах ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності (делікту) є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань встановлено статтею 1166 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір, оскільки у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідач не довів свою невинуватість.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить:а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.

При цьому, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Частиною першою статті 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 (абз. 5)постанови від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним Кодексом.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено. Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою.

При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі.

Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування не є реабілітуючою підставою, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Виходячи із загальних принципів оцінки доказів, сформульованих у статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 було закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме через збіг строків досудового розслідування про притягнення до кримінальної відповідальності за діяння, передбачені частиною 1 статті 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

При визначенні розміру відшкодування матеріальної шкоди суд перевіряє доведеність позовних вимог і задовольняє їх на суму, що є документально підтвердженою, а визначаючи розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди враховує обставини, передбачені статями 23, 1167 ЦК України.

Позивачем до суду надано копії чеків в підтвердження придбання медичних препаратів, однак, суд не приймає до уваги як належний доказ чеки № 25632 від 08.01.2019, де вказано придбання «Вода моршинська спорт 0,75л» так, як це не є належним доказом на придбання препаратів для лікування.

Крім того, суд не бере до уваги, як належний доказ на придбання ліків чек «Вінінтермед Технік», який є нечитабельним та не можливо встановити номер, дату чеку, суму коштів та за що вони були сплачені.

Чек № 163248 від 01.01.2019року на придбання «Nestle смесь лечебная», суд не бере до уваги як належний доказ в підтвердження витрат на лікування так, як в жодній виписці та призначені лікарем препаратів для лікування відсутній даний препарат.

Надані позивачем квитанції на благодійні внески та на придбання пального, суд не бере до уваги, як належний доказ так, як благодійні внески є добровільним внеском та не є витратами на лікування.

Враховуючи викладене, суд дослідивши надані позивачем чеки, вважає, що ним витрачено на придбання препаратів для лікування на суму 3456,30грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (завдавача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина1статті1167 ЦК України).

Частиноюпершоюстатті1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичний або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позові про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач зазначає, що спричинена йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом, позбавлення його можливості реалізувати його здібності, що підтверджується висновокм експертного дослідження Вінницького НДЕКЦ № ЕД-19/102-20/1794-ПС від 19.02.2021р.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, зміни в його звичному способі життя, неможливість незалежно від часу та зусиль відновити попередній стан, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що достатнім є розмір відшкодування спричинених моральних страждань у розмірі 100 000,00 грн.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 7613,60 грн., а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1048,33 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Положеннями пункту 5 частини третьої статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

З договору про надання правової допомоги та акту прийняття-передачі до оплати послуг з правової допомоги за складання позовної заяви адвокатський гонорар складає 1 000 грн., а відтак пропорційний розмір відшкодування складає 1377,00 грн.

За проведення експертного судово-психологічного дослідження підлягає відшкодуванню 698,97 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1166 ЦК України, ст. ст. 4,76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 3456,30 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та у відшкодування витрат із сплати судового збору 1048,33 грн., на професійну правничу допомогу 1377,00 грн., за проведення експертного дослідження 698,97 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.09.2025року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя: