Справа № 161/9144/25
Провадження № 2-др/161/80/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Шестерніна В.Д.

за участю секретаря Мельник А.В.

розглянувши в приміщенні суду заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом,-

встановив:

12.05.2025 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.09.2025 позовні вимоги позовні вимоги ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом, задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в розмірі 628 800 грн. (шістсот двадцять вісім тисяч вісімсот гривень). Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на отримання правничої допомоги при здійсненні захисту від обвинувачення при розгляді кримінального провадження, в розмірі 40 000 грн. (сорок тисяч гривень). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

12.09.2025 ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення. Просив стягнути з Державного бюджету України в його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. На підтвердження надання правничої допомоги надав ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №658 від 30.05.2012, договір про надання правничої допомоги від 12.05.2025, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 12.05.2025, акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 12.05.2025, опис виконаних робіт від 12.09.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера №12-05/25 від 16.05.2025.

22.09.2025 представник Державної казначейської служби України Шевченко О.О. через систему «Електронний суд» подала клопотання про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду. Клопотання мотивоване тим, що представником позивача порушено 5-денний строк подання відповідних доказів, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки заява надійшла до суду 15.09.2025.

Вивчивши заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/1 та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

В частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15 та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Позивач подав суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України) та до закінчення судових дебатів у справі зробив заяву про намір подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Суд залишив без задоволення клопотання представника Державної казначейської служби України щодо залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду. Судом встановлено, що відповідна заява була подана представником позивача через систему «Електронний суд» 12.09.2025, тобто в строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості їх складу та розумного розміру, суд вважає, що справедливо буде відшкодувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 270, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Заяву представника позивача - адвоката Куденьчука Олексія Андрійовича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

В задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; код в .

Відповідач: Волинська обласна прокуратура, місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Винниченка, 15; код в .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Винниченка, 11; код в .

Дата складення повного тексту додаткового рішення суду - 22.09.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін