Справа № 635/5709/21
Провадження по справі № 2/635/1422/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.,

секретар судового засідання Панас О.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представники позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3

відповідач Мереф`янська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел.Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Мереф`янської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_3 , Мереф`янської міської ради, в якій просить визнати за нею право власності на 23/50 частини земельної ділянки площею 0,1000га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:152:0007, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 березня 2014 року Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції в Харківської області зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:51, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею право власності на 23/50 частини земельної ділянки площею 0,0322га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:152:0008, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства», яка на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 березня 2014 року Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції в Харківської області зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:51 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Залишити у власності ОСОБА_3 право власності на 27/50 частин земельної ділянки площею 0,1000га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:152:0007, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка)», та 27/50 земельної ділянки площею 0,0322га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:152:0008, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, щоІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_4 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті у встановлений законом шестимісячний строк вона звернулась до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області с заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Одночасно з нею, її батьком, ОСОБА_5 подано заяву про відмову від спадщини на її користь після смерті дружини ОСОБА_4 . Приватним нотаріусом було заведено спадкову справу №139/2017 (номер справи в спадковому реєстрі №61268697). 22 листопада 2017 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 на 23/50 частки в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але в оформлені спадкових прав на належні спадкодавці на праві спільної сумісної власності земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: земельну ділянку кадастровий номер :00:152:0007, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка)», площею 0,1000га, яка на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 березня 2014 року, зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:51 та земельну ділянку кадастровий номер :00:152:0008, площею 0,0322га, «цільове призначення для ведення особистого селянського господарства», зареєстровану за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:51, було відмовлено, оскільки не визначені частки земельних ділянок, в зв`язку з чим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Поляковою Л.О. винесено постанову від 11 листопада 2020 року про відмову вчинення нотаріальних дій.

Таким чином виникла ситуація при якій спадкоємець не може набути право власності, що виникає на підставі спадкування на земельні ділянки, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування через нотаріальну контору в зв`язку з відмовою у вчиненні нотаріальних дій.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі, розгляд справи призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2021 року задоволено клопотання про витребування доказів, відомостей у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Полякової Л.О., про те чи звертався хто-небудь до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, чи видавалося кому-небудь свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом або за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; про наявність заповіту.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року за N 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч.7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області була визначена за Полтавським районним судом Полтавської області.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 17 листопада 2022 за № 65 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальна підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області відновлена з 23 листопада 2022 року.

Ухвалою від 16 жовтня 2023 року Полтавського районного суду Полтавської області року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом передано на розгляд до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 січня 2024 року справу прийнято до провадження судді Березовської І.В..

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 березня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Мереф`янської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, про визнання права власності на земельну ділянку - закрито. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Константинова Г.В., що діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордера адвоката, не з`явились, представника позивача до суду подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити та просить розглядати справу в її відсутність.

Відповідачі ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача Мереф`янської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: земельна ділянка кадастровий номер :00:152:0007, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка)», площею 0,1000га, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 березня 2014 року, на праві спільної сумісної власності зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:51 та земельна ділянка кадастровий номер :00:152:0008, площею 0,0322га, «цільове призначення для ведення особистого селянського господарства», на праві спільної сумісної власності зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:51.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Після її смерті у встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області с заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Одночасно чоловіком померлої, ОСОБА_5 подано заяву про відмову від спадщини на користь дочки, ОСОБА_1 . Приватним нотаріусом було заведено спадкову справу №139/2017 (номер справи в спадковому реєстрі №61268697) та 22 листопада 2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 на 23/50 частки в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спадкоємцю за законом, ОСОБА_1 , яка є дочкою спадкодавці. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, яка належить померлій ОСОБА_4 спадкоємцю було відмовлено, оскільки не визначені частки земельних ділянок, в зв`язку з чим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Поляковою Л.О. винесено постанову від 11 листопада 2020 року про відмову вчинення нотаріальних дій.

Отже, враховуючи той факт, що право власності на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: земельну ділянку кадастровий номер :00:152:0007, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка)», площею 0,1000га, та земельну ділянку кадастровий номер :00:152:0008, площею 0,0322га, «цільове призначення для ведення особистого селянського господарства», зареєстровані за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без визначення часток в праві спільної сумісної власності, вирішення даного питання інакше, ніж в судовому порядку не можливо.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

З огляду на матеріали справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 входило право власності на 23/50 частки в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у праві власності на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: земельну ділянку кадастровий номер :00:152:0007, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка)», площею 0,1000га, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 березня 2014 року, яка зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:51 та земельну ділянку кадастровий номер :00:152:0008, площею 0,0322га, «цільове призначення для ведення особистого селянського господарства», зареєстровану на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:51

Слід зазначити, що спірні правовідносини щодо спадкування права у спільній сумісній власності на земельну ділянку, визначення розміру частки у праві у спільній сумісній власності на земельну ділянку та виділення її в натурі регулюються нормами ЗК України та нормами ЦК України.

Правовідносини щодо визначення частки на земельну ділянку у спадковому майні регулюються Книгою шостою "Спадкове право" ЦК України, а правовідносини щодо виділу в натурі у власність частки земельної ділянки у розмірі, що відповідає частці на будинок - главою 26 ЦК України "Право спільної власності" та главою 14 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) "Право власності на землю".

Згідно з частиною третьою статті другої ЗК України об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Частинами першою, другою статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, враховуючи той факт, що 22 листопада 2017 року до ОСОБА_1 перейшло право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на 23/50 частки в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та отримано свідоцтво про право на спадщину, на підставі норм ст. 120 ЗК України до неї перейшли зокрема права на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянки і як її співвласник, він вправі ставити питання про визначення її частки.

Згідно з частинами другою-п`ятою статті 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Таким чином, у разі набуття права власності на 23/50 частки в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до нового власника переходить і право власності на 23/50 частини вказаної земельної ділянки без зміни її цільового призначення.

З аналізу змісту статті 120 Земельного кодексу України можна зробити висновок про однакову спрямованість положень, як ЦК України так і ЗК України щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормами статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності(правова позиція ВСУ у справі за №6-2225цс 16).

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

В даних нормах закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений. Згідно цих норм визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруди та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з приписів ст. 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Отже, за відсутності угоди між співвласниками про порядок користування земельною ділянкою, розмір частки співвласника на земельну ділянку визначається, виходячи з розміру його частки у будинку, який розташований на цій земельній ділянці, тому розмір частки ОСОБА_3 у праві власності на земельну ділянку, складає 27/50, яка відповідає його частці у праві власності на будинок.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 466/9302/15-ц (провадження № 61-5308св19), від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/6406/16-ц (провадження № 61-7173св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно Постанови КГС ВС від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19 належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20).

Задоволення судом позовної вимоги має, з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права), дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушено, враховуючи інтереси інших сторін.

Слід зазначити, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Так, згідно ч.1 ст. 365 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 86 Земельного кодексу спільна часткова власність на земельну ділянку - це спільна власність з обов`язковим визначенням частки кожного з учасників спільної власності.

Враховуючи той факт, що суд прийшов до висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання за нею права власності на частку земельної ділянки, виходячи з розміру її частки у будинку, який розташований на цій земельній ділянці, то відповідно розмір частки ОСОБА_1 у праві власності на земельні ділянки складає 23/50 частки. Оскільки за наслідком визначення частки співвласника відбувся перехід спільної сумісної власності в спільну часткову, а отже частка ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 становить 27/50.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,Мереф`янської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку -задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 23/50 частини земельної ділянки площею 0,1000га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:152:0007, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 березня 2014 року Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції в Харківської області зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:51в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 23/50 частини земельної ділянки площею 0,0322га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:152:0008, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства», яка на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 березня 2014 року Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції в Харківської області зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:51в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Залишити у власності ОСОБА_3 право власності на 27/50 частин земельної ділянки площею 0,1000га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:152:0007, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка)», та земельної ділянки площею 0,0322га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:152:0008, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства».

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування):

АДРЕСА_3

Відповідач 1: ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_4

Відповідач2: Мереф`янська міська рада (адреса: вул. Дніпровська, 213, м. Мерефа, Харківським район. Харківська область, 62472 телефон: , Код

Суддя І.В. Березовська