П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року м. Київ

Справа № 361/10803/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11595/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Писанець Н.В. 10 квітня 2025 року у м. Бровари, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обгрунтування позовних вимог вказувала, що 14 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управлінням юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис № 1680.

Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя у них не склалося, тому вони припинили подружні стосунки та вести спільне господарство.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2024 року шлюб між ними було розірвано.

Після припинення спільного проживання відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач не може забезпечити нормальні умови життя дітей, які проживають разом з нею та повністю перебувають на її утриманні.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 10000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 3400 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з відповідною індексацією згідно закону, починаючи з дня пред`явлення позову 28 жовтня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття, на користь матері дітей - ОСОБА_2 .

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що утримання власних дітей є обов`язком обох батьків, між сторонами не було досягнуто домовленості про порядок та розміри сплати аліментів батьком на утримання дітей.

Не погодився з вказаним рішенням суду відповідач, представником подано апеляційну скаргу, в якій вказується про незаконність, необґрунтованість рішення суду. Представник відповідача вказує на те, що обов`язок відповідача щодо утримання його дитини не заперечується, але заперечується визначений судом розмір аліментів.

Вказує, що суд першої інстанції невірно трактував його позицію, яка була висловлена в судовому засіданні, оскільки відповідач погодився на суму стягнення аліментів в загальному розмірі 3400 грн на двох дітей, а не по 3400 грн на кожну дитину окремо.

Зазначає, що працює на посаді керівника в ТОВ «ФФ Сервіс Груп» та отримує заробітну плату в розмірі 7700 грн після сплати всіх податків, а тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 6800 грн щомісяця.

Вказує, що позивач з дітьми перебуває за кордоном, у Франції, де отримує грошову допомогу в розмірі 500 Євро на одну особу, а в загальній сумі 1500 Євро на родину ,проте нею не було наведено обсяг витрат на дітей в сумі 40000 грн, так як батьки порівну несуть витрати на дітей.

На підставі викладеного, просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3400 грн на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з відповідною індексацією згідно закону, починаючи з дня пред`явлення позову 28 жовтня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач не скористалась своїм право на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що з 14 жовтня 2010 року сторони уклали шлюб, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2024 року було розірвано /а.с.12-14,16/.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтв про народження, виданих Печерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві /а.с.16, 26/.

Згідно довідки від 12 лютого 2025 року ОСОБА_1 є директором ТОВ « ФФ СЕРВІС ГРУП», його дохід за період з лютого по березень 2024 року з вирахуванням податків становив 6198, 50, у період з квітня 2024 року по листопад 2024 року - 8050 грн, у грудні 2024 року та січні 2025 року - 7700 грн, в загальній сумі за рік - 92197 грн.

Вказана довідка надана за підписом керівника підприємства /а.с.71/.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями ч.5 ст.183 визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

В порядку ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

В порядку ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В силу ч. 3 ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно з ч.5 цієї норми законодавства обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають разом з позивачем, що не заперечується відповідачем у справі.

Посилання відповідача на те, що він систематично забезпечує дітей, купує одяг, іграшки, а також те, що він періодично відвідує їх за кордоном не підтверджено жодними доказами, будь які докази на підтвердження витрат на одяг, іграшки дітям або інші речі відсутні в матеріалах справи.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивач з дітьми проживає за межами України і отримує державну допомогу від Франції. Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги вказані доводи, оскільки знову ж таки відповідачем не було надано ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції доказів на підтвердження вказаних обставин.

Мінімальна заробітна плата відповідача, яка визначена у довідці про доходи, за підписом керівника товариства, яким є відповідач та отримання матеріальної допомоги від іншої держави не звільняють відповідача від обов`язку утримувати власних дітей, а тому не можуть бути підставою для зменшення обсягу обов`язку відповідача по утриманню власних дітей, оскільки визначений судом розмір аліментів 3400 грн є стандартним для утримання однієї дитини, права якої також підлягають захисту.

Також колегія суддів враховує, що виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями ,які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №565/2071/19 від 16 вересня 2020 року.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про обов`язок та наявність у відповідача можливості утримувати власних дітей.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 3400 грн на кожну дитину, у повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України, адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власних дітей у повному обсязі і сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив всі обставини справ, дав їм належну правову оцінку, обґрунтовано визначив розмір аліментів. А отже рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та те, що справа стосується стягнення аліментів на утримання дитини, понесені відповідачем судові витрати, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук