Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/609/25
Провадження № 2/542/366/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2025 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області
в складі головуючої судді Афанасьєвої Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання Чиж Л.О.,
прокурора Хутченко Я.О., Копитця О.О.,
представника позивача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Лузіної К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до ОСОБА_1 , про конфіскацію земельної ділянки, -
07 квітня 2025 року перший заступник керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Решетилівською окружною прокуратурою під час виконання повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави в суді щодо володіння громадянином російської федерації ОСОБА_1 земельною ділянкою сільськогосподарського призначення на території Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області.
Так, ОСОБА_1 є громадянином російської федерації.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВКА №473341 від 12.11.2007 ОСОБА_1 успадкував на підставі заповіту, посвідченого Кунцівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 23.05.1995 №35, після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватизовану земельну ділянку площею 0,32 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в с. Вісичі Новосанжарського району Полтавської області та належала померлій на підставі Державного акта на праві приватної власності на землю серія IV-ПЛ № 032067, виданого Кунцівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 11.04.1997, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №182.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2007, ОСОБА_1 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 139001, площею 0,3230 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, вважають, що право власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду.
Щодо підстав для представництва прокуратурою інтересів держави зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, наділений повноваженнями на звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.
Решетилівською окружною прокуратурою скеровано до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області лист №56/3-1457вих25 від 14.03.2025 в якому повідомлено про виявлені порушення та запропоновано самостійно вжити заходи щодо їх усунення шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою.
Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 01.04.2025 № 152/225/Е встановлено, що заходи щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито у зв`язку із обмеженим фінансуванням для сплати судового збору та повідомлено про те, що Головне управління не заперечує щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру щодо конфіскації земельної ділянки.
Вказує, що відсутність коштів на сплату судового збору, як причину невжиття заходів, є підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді.
Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області.
Вирішити питання судових витрат.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.04.2025 року було відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.05.2025 року (а.с.62-65).
Ухвалою суду від 27.05.2025 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 21.07.2025 року (а.с.83-84).
Ухвалами суду від 30.06.2025 року та 11 серпня 2025 року задоволено заяву представника позивача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.96,113).

Ухвалами суду від 21.07.2025 року та від 27.08.2025 року було відкладено розгляд справи та здійснено повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про призначення справи до розгляду на веб-сайті «Судова влада України» (а.с.99, 120).

Ухвалою суду від 27.08.2025 року були витребовані письмові докази (а.с. 119).

Прокурор Хутченко Я.О. в судовому засіданні позовну заяву підтримувала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позові, просила позов задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Лузіна К.В. в судовому засіданні підтримувала заявлений позов та просила його задовольнити, пояснивши, що ОСОБА_1 , будучи громадянином російської федерації, набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, однак упродовж року після набуття права власності не відчужив її, тому наявні підстави для конфіскації земельної ділянки у власність держави.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце судового засідання шляхом розміщення оголошення про призначення справи до розгляду на веб-сайті «Судова влада України» (а.с.99, 120).

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за даної явки.

Суд, заслухавши виступ у вступному слові прокурора, представника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином російської федерації, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , виданим 31.08.2004 року ОВС Чертанове Центарльне м.Москви, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.29).

Відповідно до інформації наданої Новосанжарським сектором Управління Державної міграційної служби у Полтавській області 27.08.2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 122) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Вісичі Новосанжарського району Полтавської області паспортом громадянина України не документований, відомості про наявність громадянства України відсутні.

Згідно з відповіддю №1284616 від 11.04.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру відсутня інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (а.с. 59).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВКА №473341 від 12.11.2007 ОСОБА_1 успадкував на підставі заповіту, посвідченого Кунцівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 23.05.1995 № 35, після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім іншого, приватизовану земельну ділянку площею 0,32 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в с.Вісичі Новосанжарського району Полтавської області та належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ № 032067, виданого Кунцівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 11.04.1997, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №182 (а.с.43 на звороті).

Приватним виробничим підприємством «Земляки» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с.31-43).

ОСОБА_1 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 139001, відповідно до якого він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0066, площею 0,3230 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.30).

Як вбачається з інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 02.04.2025 року, площа земельної ділянки із кадастровим номером :03:001:0066 становить 0,3338 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення. Вказана земельна ділянка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 (а.с.47).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про конфіскацію земельної ділянки, прокурор посилалася на те, що відповідач ОСОБА_1 є громадянином рф, у 2012 році набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0066 площею 0,3338 га, розташовану на території Новосанжарської селищної ради (колишня Кунцівська сільска рада) Полтавського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, протягом року не виконав покладений на нього обов`язок та не відчужив таку земельну ділянку. Тому просив конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області набуту в спадщину ОСОБА_1 вказану земельну ділянку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

За змістом частини четвертої статті 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до вимог підпункту «е» частини першої статті 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки (пункт "в" частини першої статті 143 ЗК України).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Пунктом 10 частини першої статті 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Норма частини п`ятої статті 41 Конституції України передбачає, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.

Аналіз вище вказаних норм права у їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що якщо власник земельної ділянки, який відповідно до закону зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, однак не виконав такого обов`язку, то орган, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, звертається до суду; з позовом про конфіскацію вказаної земельної ділянки. За наслідками розгляду такого позову суд ухвалює рішення про конфіскацію даної земельної ділянки або відмови у її конфіскації. Рішення суду про конфіскацію земельної ділянки в подальшому є підставою для продажу цієї земельної ділянки на земельних торгах.

Такий правовий висновок сформульований в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2025 року в справі № 683/22/23, від 12 березня 2025 року в справі № 568/823/23 та від 07 травня 2025 року в справі № 686/196/23 про застосування частини другої, пункту «ґ» частини п`ятої статті 84, частин другої, четвертої статті 145 ЗК України.

Так, судом встановлено, що відповідач як на час набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, так і на теперішній час є громадянином росії, що підтверджується даними даними його паспорта громадянина російської федерації НОМЕР_2 , виданим 31.08.2004 року ОВС Чертанове Центарльне м.Москви, а також даними Новосанжарського сектору Управління Державної міграційної служби у Полтавській області 27.08.2025 року про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Вісичі Новосанжарського району Полтавської області паспортом громадянина України не документований, відомості про наявність громадянства України відсутні.

Всупереч названим вище положенням чинного законодавства відповідач не відчужив отриману ним в порядку спадкування земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом року з моменту набуття права власності на неї.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 як громадянин іноземної держави набув на праві власності в порядку спадкування земельну ділянку сільськогосподарського призначення та не відчужив її протягом строку, встановленого ст.81 ЗК України, така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду на підставі ст.145 ЗК України.

При цьому, у справі було встановлено, що втручання держави у володіння відповідача своїм майном відповідає європейським стандартам правомірності такого втручання, оскільки здійснено на підставі відповідних положень чинного земельного законодавства України (ч. 5 ст. 22, ст. 145 ЗК України), має легітимну мету: припинення порушення земельного законодавства, забезпечення дотримання конституційного ладу в державі, складовим елементом якого є належність природних ресурсів як об`єктів права власності українському народові.

Крім того, рішення суду про конфіскацію земельної ділянки в подальшому є підставою для продажу даної земельної ділянки на земельних торгах, тому відсутні підстави вважати про погіршення становища відповідача як власника земельної ділянки, оскільки конфіскація земельної ділянки відповідно до статті 145 ЗК України по суті є оплатним вилученням.

Що ж стосується підстав для звернення до суду із позовом органами прокуратури в інтересах держгеокадастру, то слід звернути увагу на наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України де вказано, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Урегульовуючи розбіжності у раніше викладених правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року по справі № 912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, зазначивши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Підсумовуючи викладене вище, необхідно відзначити, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

З матеріалів справи вбачається, що Решетилівською окружною прокуратурою Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області було скеровано повідомлення № 1457вих25 від 14.03.2025 року в порядку ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» з метою встановлення вжитих вказаним органом заходів з метою конфіскації земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка належить ОСОБА_1 , та яка не була відчужена ним протягом року (а.с. 49-51).

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 152/225/Е від 01.04.2025 року вказаним органом не вжиті заходи щодо конфіскації земельної ділянки на користь держави у зв`язку з обмеженим фінансуванням на сплату судового збору.

Тобто, прокурором вказано причини звернення з позовом в інтересах держгеокадастру та обґрунтовано підстави для звернення з вказаним таким позовом.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача на користь Полтавської обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3028 грн за подання позовної заяви.

Враховуючи, що відповідач у справі ОСОБА_1 є громадянином російської федерації та його місцем проживання, зазначеним в позовній заяві є: АДРЕСА_2 , що відповідає даним його паспорта громадянина російської федерації, держава Україна зупинила у відносинах з РФ дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, зважаючи на неможливість повідомлення відповідача про ухвалення рішення у порядку, визначеному цивільним процесуальним законом та міжнародними договорами, то про ухвалення цього рішення, суд вважає необхідним повідомити відповідача шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному реєстрі судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до ОСОБА_1 , про конфіскацію земельної ділянки задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності громадянину російської федерації ОСОБА_1 , кадастровий номер :03:001:0066, площею 0,3338 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Новосанжарської селищної ради (колишня Кунцівська сільська рада) Полтавського району Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури (р/р № UA0006160, банк ДКСУ м. Київ, , код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Відповідача повідомити про ухвалення судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що відповідач отримав судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

прокурор: перший заступник керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області, код ЄДРПОУ: , місцезнаходження: вул. Покровська, буд. 22, м. Решетилівка, Полтавської області, 38400;

позивач: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, місцезнаходження: вул.Затишна, 23, м.Полтава;

представник позивача: Лузіна Катерина Володимирівна, робоча адреса: вул.Затишна, 23, м.Полтава.

відповідач: ОСОБА_1 , паспорт громадянина рф НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 25.09.2025 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О.Афанасьєва