КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6330/25
Провадження № 2/552/2706/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2025 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі Цимбалюк І.О.,

розглянувши у відкритому судовому в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю,-

В С Т А Н О В И В:

30.07.2025 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю. В позовній заяві вказувала на те, що 26.12.2003 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька ОСОБА_3 . 04.03.2011 року шлюб було розірвано. 31.10.2016 року ОСОБА_2 на підставі рішення суду позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 . Донька з дитинства має першу А групу інвалідності. Потребує постійного догляду. Вона не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. Донька є повнолітньою, постійно проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Враховуючи те, що донька є інвалідом першої групи, потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. Батько дитини такої допомоги не надає, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , яка має першу групу інвалідності з дитинства у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову до суду на строк інвалідності.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, щодо їх задоволення не заперечує.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі.

За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з`явилися в судове засідання.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26.12.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбу, який рішенням Київського районного суду м.Полтави від 04.03.2011 року розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в сторін народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.09.2004 року, актовий запис №707.

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має першу А групу інвалідності з дитинства.

Згідно з довідки МСЕК серії 12ААВ №473231 від 25.08.22 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має першу «А» групу з 01.09.2022 року , інвалідність з дитинства, видано безтерміново.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю та перебуває на повному її утриманні та догляді.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 рішенням Київського районного суду м.Полтави від 31.10.2016 року позбавлений батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, з матеріалів справи вбачається, що донька проживає разом з позивачем, знаходиться на повному її утриманні, оскільки відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на її утримання.

Відповідно до статті 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Дитина після досягнення 18 років за умови її непрацездатності ( у тому числі наявність інвалідності) має право на отримання матеріальної допомоги від батьків, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх особами з інвалідністю І, II групи присуджуються на строк інвалідності.

Згідно статті 88 Сімейного кодексу України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружися може надавати матеріальну допомогу.

Позивач вважає, що батько, може сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів доходу, оскільки має доходи, інших утриманців не має.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюються главою 16 СК України (статті 198-201цього Кодексу), яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина.

Так, відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).

Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.

Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоров`я, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід).

Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова.

Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи.

Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Прикладом часткової втрати працездатності є інвалідність. При цьому, необхідно відмітити, що існує два критерії визначення інвалідності медичний та економічний. З медичної точки зору це розлад функцій організму, з економічної точки зору це таке порушення, яке призводить до втрати працездатності: професійної чи загальної.

Інвалідність це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю.

Під тимчасовою втратою працездатності розуміють неспроможність особи виконувати свою трудові обов`язки внаслідок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатність має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності.

Висновки органів медико-соціальної експертизи про умови і характер праці інвалідів є обов`язковими для власників та адміністрації підприємств, установ і організацій.

Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України постановою від 4 квітня 1994 р., № 221. Так, у медико-соціальних експертних комісіях (МСЕК) проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров`я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів.

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 936 (вікова категорія від 18 років і старше) від 17.10.2024 року, ОСОБА_5 встановлено 1 А гр. з дитинства.

Непрацездатність ОСОБА_5 доводить її потребу в матеріальній допомозі. При цьому, потреба в матеріальній допомозі означає, що дохід непрацездатної особи не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму, та є меншим, ніж це встановлено прожитковим мінімумом на непрацездатну особу.

Вивченням матеріального становища сторін встановлено, що позивач ОСОБА_1 має на утриманні повнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом беззаперечно встановлено, що повнолітня донька сторін, є особою з інвалідністю першої А групи інвалідності з дитинства, проживає з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Вищенаведені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що матеріальне становище ОСОБА_4 та матеріальне становище її матері не дозволяють в повній мірі компенсувати витрати на лікування, побутові потреби та навчання.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, бере до уваги наявність у платника аліментів інших утриманців, яких він за законом зобов`язаний утримувати, його можливість матеріально забезпечувати повнолітню доньку в період її непрацездатності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатного доньки є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, тому суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має Першу А групу інвалідності з дитинства - у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту отримання судом позовної заяви на строк інвалідності.

Оскільки в діючому СК України не конкретизовано, до якого саме часу батьки зобов`язані утримувати повнолітню доньку, сина з інвалідністю, суд, відповідно до ч. 1ст. 10 СК України, вважає за доцільне застосувати в цій частині правовідносин норму ст. 79 СК України, відповідно до якої: якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Згідно ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вказана норма закону застосовується до виниклих правовідносин в силу ст. 201 СК України.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст. 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст.16,182,198,200 СК України,ст.ст.2,4, 12, 13,18, 76-77, 81, 141,206,258-268, 247, 273, 274, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має Першу А групу інвалідності з дитинства - у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 липня 2025 року на строк інвалідності.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Відомості про сторін у справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення виготовлено 22.09.2025 року.

Суддя: Т.В.Турченко