ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/8801/24

Провадження № 22-ц/820/1609/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання повнолітнього сина, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_4 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року (суддя Шевцова Л.М.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання повнолітнього сина.

В обґрунтування позову зазначав, що син ОСОБА_5 з 07.08.2023 за власним бажанням змінив місце проживання та проживає з батьком по АДРЕСА_1 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області у справі №522/23869/23 від 03.10.2024 звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, 15.12.2023 до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття, проте продовжує навчання на 4 курсі денної форми навчання Фахового коледжу МГУ, ІІ ступеню акредитації, контрактної форми навчання зі спеціальності 123 Комп`ютерна інженерія, стипендії не отримує. Період його навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025.

Враховуючи викладене вище та обставини того, що мати допомоги на утримання сина, який продовжує навчання, не надає, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, на час навчання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 08 серпня 2024 року та до закінчення сином навчання, але не довше ніж досягнення ним 23 років.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час навчання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 27 грудня 2024 року до закінчення навчання до 30.06.2025.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції в частині розміру стягнення аліментів, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині розміру стягнення, а саме стягнувши аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. При цьому, посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку тому факту, що позивачем не були надані докази на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у сина потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо), в даному випадку аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ніяким чином не обґрунтовані судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, при визначені такого розміру аліментів не було враховано матеріальний стан відповідачки та наявність у неї утриманців, фактично суд першої інстанції повністю проігнорував дані обставини.

Вказує, що судом першої інстанції були повністю проігноровані висловлювання відповідачки, що остання на сьогоднішній день не має доходу та майна за рахунок якого можна було б забезпечити таке утримання. При цьому, матеріали справи не містять докази утримання позивачем сина у тому розмірі в якому заявлені позовні вимоги. Більш того, вважає, суд першої інстанції не надав жодної оцінки тому факту, що у відповідачки на утриманні знаходиться її мати похилого віку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка потребує постійного догляду, що ускладнює для відповідачки матеріальну участь у навчанні сина.

Звертає увагу апеляційного суду, що оскільки правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітнього сина, які продовжують навчання, регулюються самостійними нормами матеріального права, якими такий обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу, у зв`язку з тим що ОСОБА_2 об`єктивно не має можливості надавати матеріальну допомогу на продовження навчання у тому обсязі в якому просить позивач, враховуючи, що у відповідачки знаходиться на утриманні її мати похилого віку, вважає що з ОСОБА_2 слід стягнути аліменти у твердий грошовій сумі у розмірі 1000 грн.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в змінити в частині визначення початкової дати стягнення аліментів, зазначивши з 08.08.2024 та в частині визначення кінцевої дати сплати, де замість «30.06.2025» вказати «до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років». При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції, розглядаючи вимогу про стягнення аліментів, яка обґрунтована саме неможливістю заявлення вказаних вимог раніше набрання рішенням у справі № 522/23869/23 законної сили та обставинами ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів, фактично, не узяв до уваги зазначені обставини та ухвалив рішення про стягнення з відповідачки аліментів з 27.12.2024 (дня звернення з позовом до суду).

Вказує, що до 12.11.2024 набрання законної сили рішенням суду у справі № 522/23869/23, яким ОСОБА_1 було змінено статус з боржника на стягувача аліментів на утримання сина, позивач не мав можливості заявити вимоги про стягнення аліментів, перебуваючи в статусі боржника, на якого рішенням суду у справі № №499/458/19 від 16.03.2020 було покладено обов`язок зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 .

Звертає увагу апеляційного суду на те, що визначена у наданих до позову документах дата закінчення навчання у Фаховому коледжі 30.06.2025 не є присічною в питанні продовження ним навчання після досягнення 18-річного віку та не свідчить про те, що ОСОБА_6 не продовжуватиме навчання у вищому навчальному закладі після закінчення коледжу.

Зазначає, що станом на 12.06.2025 триває навчальний рік ОСОБА_6 у Фаховому коледжі, навчання у якому він ще не закінчив. У зв`язку з цим неможливо надати докази на підтвердження його зачислення до вищого навчального закладу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів її апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_4 , слід задовольнити частково.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що син сторін у справі продовжує навчання та відповідно до ст.. 199 СК України потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд першої інстанції визначив період стягнення аліментів з 27.12.2024 до закінчення навчання до 30.06.2025.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись в повній мірі з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.08.2006 серії НОМЕР_1 .(а.с. 67)

Син сторін у справі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття та продовжує навчання за контрактом на денній формі навчання 4-го курсу Фахового коледжу Міжнародного гуманітарного університету, термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року, стипендії не отримує, що підтверджується довідкою Фахового коледжу Міжнародного гуманітарного університету № 760-24 від 16.07.2024 (а.с.15)

Згідно з квитанціями від 08.07.2021, від 28.07.2022, від 08.08.2023, від 22.07.2024 здійснювалась оплата навчання в сумі по 14200 грн. (а.с. 16-17)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

В силу ч. 1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з положеннями ст. 200 ЦК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неспроможність надавати матеріальну допомогу на навчання сина у тому обсязі, в якому просить позивач, враховуючи, що у відповідачки відсутні доходи та майно за рахунок якого можна було б забезпечити утримання сина та знаходиться на її утриманні матір похилого віку, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що відповідачка не довела належними та допустимими доказами неможливість надавати допомогу сину, а також факт утримання матері.

Надані відповідачкою копія пенсійного посвідчення ОСОБА_7 та копія свідоцтва про народження відповідачки не свідчать про перебування ОСОБА_7 на утриманні ОСОБА_2 .

А тому, суд першої інстанції, відповідно до приписів ст. ст. 199, 200 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на час його навчання.

Разом з тим, суд першої інстанції при постановленні рішення помилився щодо визначення кінцевого строку до завершення якого підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Відповідно до статті 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Період навчання - це будь-яка частина освітньої програми з вищої освіти, оцінена і документально підтверджена, яка, не становлячи повного курсу навчання за програмою, є істотним здобутком знань чи навичок.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України "Про освіту").

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.04.2023 у справі №752/20152/16-ц, завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та:

1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або

2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю, незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних начальних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти).

При цьому, як вступ (перехід) на наступний освітній рівень навчання, так і вступ (перехід) до іншого навчального закладу після завершення навчання та здобуття певного рівня освіти, пов`язані із певними часовими періодами, протягом яких не відбувається безпосередньо освітній процес, однак триває освітня діяльність, зокрема вступна кампанія (подача документів, здача іспитів, проходження співбесід, видання наказу про зарахування до навчального закладу тощо).

Такі процедури, що тривають певні періоди часу, є об`єктивними, нормативно врегульованими та їх тривалість не залежить від волі особи, яка здобуває освіту.

Аналіз положень частини другої статті 199 СК України свідчить, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, зокрема коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі, або звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання в період канікул, переходу на навчання на інший освітній рівень або до іншого навчального закладу, зокрема вступу до магістратури. Правило частини другої статті 199 СК України виключно охоплює випадки припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання.

Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги, що продовження навчання ОСОБА_8 та недосягнення ним 23-річного віку є підставою для стягнення аліментів після 30.06.2025, до досягнення ним 23-річного віку, як і заявлялось позивачем у позові.

Відповідно, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду щодо визначеного розміру стягнутих аліментів і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідачки з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, слід стягувати з відповідачки з 08.08.2024 апеляційний суд враховує наступне.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

На обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час позивач не надав доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання з відповідачки, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки аліментів за минулий час.

Апеляційний суд відхиляє посилання позивача на неможливість звернення з вимогами про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на час навчання у зв`язку з тим, що до набрання законної сили рішенням у справі №522/23869/23 він не міг набути статусу стягувача аліментів, з огляду на те, що набуття статусу стягувача аліментів на утримання неповнолітнього сина жодним чином не впливає на можливість звернення з цим позовом.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2025 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час навчання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 27 грудня 2024 року до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай