Справа № 591/2342/25
Провадження № 2/591/472/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Кирионенко В.В.

представника позивачки Потураєва С.В.

представника відповідача Архипенка О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Потураєва Сергія Валерійовича до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання сина,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Потураєва С.В. 07 березня 2025 року звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2006 року по 26 вересня 2008 року.

Від шлюбу з відповідачем мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 15 липня 2016 року позивачка уклала шлюб з іншим чоловіком, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та змінила прізвище з « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 ».

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 липня 2008 року з відповідача стягувались аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

З 26 квітня 2024 року, у зв`язку із повноліттям дитини, аліменти не стягуються.

З 01 вересня 2024 року повнолітній син ОСОБА_6 почав навчання за денною формою навчання у Сумському державному університеті, з отриманням ступеня вищої освіти - бакалавр, за спеціальністю 081.00.04 Право, з обсягом навчального навантаження 240 кредитів, з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року, що підтверджується копією Договору про надання освітньої послуги.

Відповідно до п. 4.7 Договору загальна вартість освітньої послуги становить 194000,00 грн, в тому числі за періодами навчання:

2024/2025 навчальний рік - 38000,00 грн. семестр 19000,00 грн.

2025/2026 навчальний рік 46000,00 грн. семестр 23000,00 грн.

2026/2027 навчальний рік 52000,00 грн. семестр 26000,00 грн.

2027/2028 навчальний рік - 58000,00 грн. семестр 29000,00 грн.

Відповідно до копій восьми квитанцій про сплату за навчання, у період з серпня 2024 року по лютий 2025 року за навчання ОСОБА_3 сплачені кошти у розмірі 38000,00 грн (по 4750 грн за кожен місяць навчання).

Оскільки місце роботи відповідача позивачці не відоме, а вартість навчання визначена у твердій грошовій сумі, правильною буде вимога стягнути з відповідача аліменти як половину вже понесених позивачкою витрат на навчання у розмірі 19000,00 грн, а також наступне стягнення аліментів з березня 2025 року по червень 2028 року у розмірі 3900,00 грн щомісяця.

Розрахунок щомісячного платежу:

Залишок оплати за навчання: 194000,00 грн 38000.00 грн 156000.00 грн.

Кількість місяців за період з березня 2025 року по червень 2028 року включно - 40.

156000,00 грн / 40 місяців = 3900,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у Сумському державному університеті за 2025/2026 навчальний рік у розмірі 19000,00 грн.;

стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у Сумському державному університеті, у розмірі 3900,00 грн щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання до червня 2028 року, чи до досягнення дитиною двадцятирьохрічного віку в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2025 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з призначенням розгляду справи на 20 червня 2025 року об 11 год. 00 хв.

25 квітня 2025 року від відповідача ОСОБА_2 в особі представника адвоката Грабара В.П. надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що починаючи приблизно з 8-річного віку дитини, позивачка систематично перешкоджала спілкуванню між батьком і дитиною, налаштовувала останню проти відповідача, внаслідок чого будь-які стосунки між батьком і сином фактично були розірвані. На численні намагання відповідача налагодити відносини з дитиною, син відмовлявся від будь-якого спілкування, що позбавило батька можливості брати участь у виховному процесі та прийнятті спільних рішень.

У період, коли син досяг повноліття, відповідач не був проінформований про його намір вступати до закладу вищої освіти, не брав участі у виборі спеціальності чи університету, не мав жодного впливу на освітній шлях дитини.

Фактично, позивачка виключила відповідача з процесу виховання, прийняття важливих життєвих рішень дитини та в цілому життя спільної дитини, однак наразі вимагає від нього фінансування подальшого навчання.

Іншими словами, в ситуації, яка склалась, відповідач є виключно інструментом для фінансування позивачки задля оплати навчання спільної дитини.

За приписами пункту 15 статті 44 Закону України «Про вищу освіту», їх спільний син як на момент вступу у ВНЗ, так і станом на сьогодні має право на отримання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач у справі є учасником бойових дій.

Однак, саме через позицію позивачки, їх спільний син не скористався такою державною цільовою підтримкою, порядок та умови надання якої визначені порядком та умовами надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 №975.

Відтак, на переконання відповідача, у даній ситуації відсутній реальний сімейний зв`язок.

Обов`язок утримання дитини не може розглядатися ізольовано від участі відповідача у її житті, а позовні вимоги є проявом формального підходу до батьківських обов`язків, позбавленого сутнісного змісту, а відтак, в даній конкретній справі слід виходити із того, що участь відповідача у житті дитини була фактично унеможливлена не з його вини, витрати на навчання були здійснені без його участі, а отже - не повинні покладатися на нього як на обов`язкові до компенсації.

Вирішуючи справу, звертає увагу на те, що відповідач на сьогоднішній день продовжує нести службу у лавах Збройних Сил України та є військовослужбовцем, який неодноразово брав участь у бойових діях, у зв`язку з чим за останній період перебував у зоні активних бойових дій та отримав три поранення, що підтверджується відповідними медичними документами. Такі обставини не лише свідчать про високий рівень ризику для життя і здоров`я відповідача, але й впливають на його загальний фізичний і психологічний стан, а також обмежують його можливості у забезпеченні додаткового фінансового навантаження, особливо в умовах війни.

Відповідач є батьком ще однієї дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка наразі перебуває у віці 14 років, проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач забезпечує її виховання, розвиток та навчання, що також є додатковим і постійним фінансовим зобов`язанням. Усі витрати на утримання неповнолітньої дитини, включно з харчуванням, одягом, шкільними потребами, медичним обслуговуванням тощо, покладаються на відповідача.

Таким чином, вимога про стягнення аліментів у повному обсязі на повнолітню дитину, з якою фактично відсутній зв`язок, у той час як на утриманні відповідача перебуває інша неповнолітня дитина та він сам несе службу в умовах бойових дій, є нерозумною, несправедливою і такою, що не враховує реальні життєві обставини.

До позовної заяви позивачем додано копію договору з ВНЗ - Сумський Державний Університет. Під час опрацювання вказаного додатку до позовної заяви встановлено, що вказаний документ (копія) не містить підпису представника та печатки ВНЗ. Іншими словами, додана копія не може вважатись належним доказом факту укладення договору між сином та ВНЗ, так само як і не може підтверджувати те, що спільний син не припинив навчання після завершення 1 -го семестру. Належними та допустимими доказами, в цій частині можуть бути належним чином засвідчена копія підписаного договору з ВНЗ, довідка про зарахування до ВНЗ, довідка про продовження навчання після завершення 1-го семестру.

Додані до позовної заяви копії квитанцій про сплату вартості навчання свідчать лише про те, що матір самостійно, без погодження з батьком, здійснювала платежі. Така її дія не може бути підставою для покладення на відповідача обов`язку з компенсації цих витрат. Більше того, за відсутності договірних відносин з ВНЗ сплачені грошові кошти набувають статусу «помилково перерахованих коштів» і підлягатимуть поверненню за відповідною заявою платника.

Таким чином, право на утримання в майбутньому періоді є диспозитивним, і може бути реалізовано лише за ініціативою повнолітньої дитини або її представника. Жодних підстав для ретроспективного застосування вимог щодо стягнення аліментів за минулий період (тобто, до моменту подачі позову), закон не передбачає.

У зв`язку з цим, вимога позивачки про стягнення половини витрат, понесених нею до звернення до суду (у розмірі 19 000 грн), є юридично безпідставною. Позивачка добровільно здійснила витрати без попереднього повідомлення чи погодження з батьком дитини, а тому не може вимагати їх компенсації у примусовому порядку через суд.

Обов`язки по утриманню сина Відповідач повинен виконувати по мірі своїх можливостей, так як він, його дружина та неповнолітня донька також мають потребу в харчуванні, лікуванні, сплаті комунальних послуг та те, що він забезпечує себе самостійно усім необхідним приладдям для несення військової служби та отримує постійне лікування внаслідок численних поранень при виконанні бойових завдань. В свою чергу вважає, що позивачка не надала доказів, що вона має скрутне матеріальне становище, являється безробітною, не має стабільних доходів, наявність на її утриманні осіб та доводять її неспроможність забезпечити дитині належний рівень життя, а також покривати витрати, пов`язані із навчанням сина.

Тому вимога позивачки про стягнення з відповідача половини вартості навчання є безпідставною та несправедливою, й порушує принципи рівності, добросовісності та об`єктивного розподілу батьківських обов`язків.

Таким чином, на відміну від аліментних правовідносин щодо неповнолітніх дітей, для покладання обов`язку на батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, має обов`язково мати місце наявність умови у вигляді матеріальної можливості надання такої допомоги з боку батьків.

Витрати на навчання є добровільними зобов`язаннями, якщо не було досягнуто попередньої згоди між батьками щодо їх розподілу. Відповідно до правових позицій, висловлених Верховним Судом (наприклад, у постанові ВС від 20.11.2019 у справі №463/2195/16-п), наявність договору про навчання, укладеного одним із батьків, не є безумовною підставою для покладання обов`язку компенсувати витрати на іншого з батьків, якщо він не був поінформований та не погоджувався на такі витрати.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с. 43-52).

06 травня 2025 року від представника позивачки адвоката Потураєва С.В. надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на те, що відповідач не надав належних доказів перешкоджання спілкуванню побаченню з дитиною протягом її неповноліття.

Більш того, відповідач має у себе рішення Білопільського районного суду Сумської області, прийняте судом після розірвання шлюбу (дата позивачці і номер рішення суду невідомі, приблизно 2008 рік), про визначення способу участі батька у вихованні дитини та встановлення днів і годин для спілкування, а саме у вихідні дні.

Але відповідач не надав доказів того, що позивачка не виконувала вказане рішення суду чи перешкоджала його виконанню.

За словами позивачки, батько сам усунувся від спілкування з дитиною і не приймає участі у його вихованні, перші ж кілька вихідних після рішення суду відповідач повідомив, що не зможе приїхати побачитись з дитиною. А потім взагалі не звертався до позивачки та до дитини.

Щодо права дитини на державну цільову підтримку з оплати навчання зазначає, що ні позивач ні третя особа не знали і не могли знати у серпні 2024 року, укладаючи договір на навчання, що 31 травня 2024 року відповідач отримав посвідчення УБД.

Відповідно до п.4 Порядку та Умов надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної фахової передвищої та вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 р. № 975 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 р. № 686) Державна цільова підтримка надається особам зазначеним у пункті 1 цих Порядку та умов, у вигляді:

повної оплати навчання для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової-передвищої та вищої освіти за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем (рівнем виз освіти) за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів -у разі зарахування на місця державного (регіонального) замовлена відповідно до умов та правил прийому (з урахуванням квот, установлених відповідно до законодавства).

За словами позивачки, у сина було недостатньо балів на зарахування на бюджетну форму навчання, і тому був укладений Договір на навчання.

Щодо посилання відповідача на ту обставину, що він є військовослужбовцем ЗСУ, отримав поранення, а також наявність у відповідача іншої дитини, тому це обмежує його можливості у забезпеченні додаткового фінансового навантаження.

В свою чергу відповідач не надав належних доказів неможливості взагалі надавати матеріальну допомогу (довідки про доходи тощо) та в якій частині та обсязі це обмежує його можливості фінансування навчання.

Щодо посилання відповідач на правову позицію ВС у постанові від 20.11.2019року у справі N9463/2 1 95/16-4, що наявність договору, укладеного одним із батьків, не є безумовною підставою для покладення обов`язку компенсувати витрати на іншого із батьків, якщо він не був поінформований та не погоджувався на такі витрати.

Вказане рішення суду відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових з рішень, як за номером справи 463/2195/16-ц, так і за пошуком за реквізитами справи на сайті Личаківського районного суду м.Львова, оскільки код 463 - код цього суду.

По-друге, зміст твердження «наявність договору, укладеного одним із батьків, не є безумовною підставою для покладення обов`язку компенсувати витрати іншого із батьків, якщо він не був поінформований та не погоджувався на витрати» вказує лише на те, що наявність договору на навчання не можна розгляд-як єдину і безумовну підставу стягнення аліментів. Адже такі підставі визначені ст. 199 СК України, а саме: продовження навчання і у зв`язку з цим потреба у матеріальній допомозі, і можливість батьків надавати матеріальну допомогу.

Просить суд врахувати відповідь на відзив при прийнятті рішення (а.с.76-78).

20 червня 2025 року від третьої особи ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що згоден з позовом своєї матері ОСОБА_8 до батька ОСОБА_2 з приводу стягнення аліментів на навчання в Сумському Державному Університеті на юридичному факультеті.

Він дійсно навчається на денній формі навчання, ніде не працює і потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

Свого батька, ОСОБА_2 , він вже й не пам`ятає, останній раз він його бачив, коли йому приблизно було 5-6 років, він ніколи не шукав зустрічі з ним.

В той час, коли він вступав до університету, він не мав ні його контактів, ні його місця проживання, і він не мав можливості повідомити йому про наміри навчатися.

Просить суд розглядати справу без його участі та прийняти рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 82).

Протокольною ухвалою суду 20 червня 2025 року розгляд справи відкладено на 11 вересня 2025 року 10 год. 00 хв. за клопотанням представника відповідача.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2025 року витребувано шляхом доступу суду до державного реєстру про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації, а в разі неможливості доступу суду - в Головному управлінні Державної податкової служби у Сумській області відомості про всі види доходу позивачки та відповідача за період з 01 січня 2022 року по час виконання запиту.

Протокольною ухвалою суду 11 вересня 2025 року розгляд справи відкладено на 18 вересня 2025 року 09 год. 15 хв. для витребування інформації.

В зазначеному судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав, що викладені у відзиві на позов.

Сторони та третя особа до суду не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщалися судом належним чином.

Суд, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час судового розгляду встановлено, що у період з 17 лютого 2006 року по 26 вересня 2008 року сторони перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9).

Під час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10).

15 липня 2018 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.13).

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 липня 2008 року у справі № 2-516/2008 року, з відповідача стягувались аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

ОСОБА_3 навчається в Сумському Державному університеті за денною формою навчання з отриманням ступеня вищої освіти - бакалавр, за спеціальністю 081.00.04 Право, з обсягом навчального навантаження 240 кредитів, з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року, що підтверджується копією договору про надання освітньої послуги (а.с. 16-17).

10 лютого 2010 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.57).

Від вказаного шлюбу народилась дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.58).

Судом досліджено копії медичних документів, що надані відповідачем на підтвердження отримання ним травми та незадовільного стану здоров`я (а.с. 59, 60-61, 62, 63 -64, 65).

З копії посвідчення серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій (а.с. 66).

Син сторін потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

За роз`ясненнями, наведеними у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Довідками з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації промайновий стан і доходи від 11 вересня 2025 року підтверджено доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01 кварталу 2022 року по 3 квартал 2025 року (а.с. 96, 97-98).

З зазначених письмових доказів вбачається, що відповідач отримує виплати як військовослужбовець, а тому він взмозі надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.

Визначаючи розмір аліментів, суд, враховуючи зазначені вище докази, виходить також з того, що відповідач має задовільний стан здоров`я, є працездатним, а також має на утриманні неповнолітню дочку.

З огляду на вказані обставини, враховуючи відомості про доходи відповідача, він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина в заявленому позивачкою розмірі - 3900 грн. 00 коп., щомісячно, та такий розмір не порушує баланс інтересів сторін.

Посилання відповідача на обставини втрати спілкування з сином та перешкоджання в цьому з боку позивачки суд не приймає до уваги, оскільки наведене не впливає на можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на час його навчання, та законодавством не встановлено можливості звільнення від цього з наведених відповідачем підстав. Також не є визначальними при вирішенні питання про стягнення аліментів і не можуть бути враховані доводи відповідача щодо можливості отримання сином сторін пільг внаслідок наявності у відповідача статусу учасника бойових дій, а надані докази навчання повнолітнього сина не викликають сумнівів у їх дійсності, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

За таких обставин заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню в розмірі 3900 грн. 00 коп.

В частині вимог позивачки щодо стягнення з відповідача на утримання повнолітнього сина за 2025/2026 навчальний рік у розмірі 19000,00тгрн., як половину вже понесених позивачкою витрат на навчання, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Заразом, з досягненням повноліття син сторін втратив правовий статус дитини (стаття 6 СК України), отже, вказані позовні вимоги стосуються утримання повнолітнього сина.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Отже, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року справа № 622/373/16-ц (провадження № 61-1717 св 18).

Відповідно до статті 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо обов`язку утримувати повнолітніх дочку, сина застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Разом з тим, серед цих статей Глави 15 СК України, 185 стаття не зазначена, отже законодавець чітко передбачив, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються.

Тому, на відповідача не може бути покладено окремо обов`язок по оплаті навчання сина, оскільки норми глави 16 СК України не передбачають обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на повнолітнього сина, що навчається, а до суми аліментів на сина, який продовжує навчання, входить і вартість навчання.

Таким чином не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, за 2025/2026 навчальний рік у розмірі 19000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із частковим задоволенням позову та, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн.20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Потураєва Сергія Валерійовича до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання сина, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3900 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи стягнення з 07 березня 2025 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 29 вересня 2025 року.

Суддя А.П.Сидоренко