справа № 489/1878/25 провадження №2/489/1702/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,

в присутності:

представника позивача Гришаєвої Я.М.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Миколаївської міської ради, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

встановив:

У березні 2025 року через систему «Елекутронний суд» представник позивача адвокат Гришаєва Я.М. звернулася до суду з позовом в якому просить визначити додатковий строку в шість місяців з дня набранням рішенням суду законної сили для прийняття спадщини, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Миколаєві,

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що видано свідоцтво про смерть, актовий запис № 2559. У встановлений законом строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 не звернулася до нотаріальної контори. Від спадщини не відмовляється та бажає її прийняти. Померла є її матір`ю, про яку вона постійно піклувалася та допомагала, брала участь в її житті та постійно проживала з нею за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 30.04.2021.

08.09.2021 мати зареєструвала в приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Балкіної О.Л. заповіт, за яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження на усе належне їй майно, в тому числі на частку в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

У встановлений законом строк позивач не змогла скористатися своїм правом на подання заяви про вступ у право на спадщину в зв`язку із початком повномасштабного вторгнення військових формувань російської федерації на територію України та запровадженням воєнного стану.

Строк подання заяви до нотаріальної контори закінчився 22.04.2023, але у зв`язку із постійними обстрілами м.Миколаєва, нестабільною обстановкою з транспортом, постійними оголошеннями тривог, коли жителі мають ховатися в укриття, з нестабільною подачею світла, в зв`язку із цим роботи нотаріальних контор також ускладнили звернення позивача до нотаріуса установлений строк. З метою збереження свого життя та здоров`я, позивач не мала змоги, через вказані непереборні обставини, звернутися до нотаріальної контори.

17.08.2023 позивач звернулася до приватного нотаріуса Ніки Н.В. за оформленням спадщини та отримала роз`яснення про неможливість видачі свідоцтва у зв`язку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини та нотаріусом рекомендовано звернутися до суду.

Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері, а тому надання додаткового строку для прийняття спадщини не порушить права та інтереси інших осіб.

Ухвалою Ленінського (на теперішній час Інгульський) районного суду міста Миколаєва від 21.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22.05.2025 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач правом на надання відзиву на позов не скористався, але проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивач мала достатньо часу для прийняття спадщини, а квартира на яку претендує вона була куплена за його кошти, а заповіт складено без його відома.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалі справи вбачається та встановлено судом, що 04.02.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 52 та підтверджується свідоцтвом про шлюб від 04.02.2012.

Згідно повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.03.2014 позивач ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її матір`ю записана ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.10.2022.

В період перебування відповідача в шлюбі із ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_2 , яка оформлена на відповідача ОСОБА_1 .

Наведені обставини підтверджуються першою сторінкою нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.06.2012 та відповідачем не оспорюються.

Разом з тим, відповідач вказує, що квартира була куплена за його кошти та кошти, які він отримав від знайомих, а тому позивач не має прав на квартиру.

За життя, 08.09.2021 ОСОБА_3 склала заповіт на користь позивача ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, за яким на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, в тому числі належну частку в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач в судому засіданні вказав, що заповіт складений позивачем та її матір`ю без його відома, а квартира куплена відразу після реєстрації шлюбу з спадкодавцем за його кошти.

Із пояснень відповідача встановлено, що заповіт ним в судому порядку не оскаржувався.

17.08.2023 ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніки Н.В. із заявою про заведення спадкової справи до майна померлої матері, в чому заявнику нотаріус відмовила з посиланням на пропуск позивачем строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом.

Із пояснень сторін встановлено, що в січні 2024 року ОСОБА_2 зверталася до Інгульського (на той час Ленінський) районного суду міста Миколаєва із позовом про визнання права власності на частку спірної квартири, після смерті її матері ОСОБА_3 .

Заочним рішенням суду від 17.10.2024, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 05.03.2025, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. У справі, яка розглядається, нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а роз`яснено неможливість заведення спадкової справи у зв`язку з пропуском позивачкою шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання доказів постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Оскільки нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач безпідставно та передчасно звернулася з вимогою про визнання за нею права власності, тоді як є можливість оформити спадкові права у нотаріуса у разі надання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини або встановлення такого факту у судовому порядку, або після надання рішення про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

З таким висновком суду першої інстанції погодилася і колегія суддів апеляційного суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Після прийняття судового рішення апеляційною інстанцією позивач відразу звернулася до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вважаючи що такий строк пропущений нею з поважних причин, а саме повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, внаслідок чого в Україні запроваджено воєнний стан, м.Миколаїв знаходилося під постійними обстрілами, були перебої в роботі транспорту, постійне оголошення тривог, нестабільна подача світла, через що була ускладнена робота нотаріальних контор.

Тому, через вказані непереборні обставини, з метою збереження свого життя та здоров`я позивач не мала змоги вчасно звернутися до нотаріальної контори.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України)

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Свідоцтвом про смерть підтверджується, що мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частина третя та п`ята статті 254 ЦК України).

Отже початком перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини, для позивача є 10.10.2022 та останнім днем є 10.04.2023.

Тому, посилання в позові на те, що спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та строк для прийняття спадщини після її смерті закінчився 22.04.2023, не відповідає дійсності та спростовується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , доданим до позову.

Із роз`яснень приватного нотаріуса від 17.08.2023 № 216/01-16, які надано на виконання ухвали суду від 21.03.2025, вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою щодо заведення спадкової справи 17.08.2023.

Таким чином строк на прийняття спадщини позивачем був пропущений на чотири місяці і сім днів.

У постанові Верховного Суду від 02.02.2022 в справі № 756/957/18 (провадження № 61-5590св21) вказано, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16».

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (пункти 53 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).

Відповідно до частин першої третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2022 в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Підставою поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач вказала повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, запровадження в Україні воєнного стану, постійні обстріли міста Миколаєва, оголошення тривог, перебої в роботі транспорту, нестабільна подача світла, що впливало на роботу нотаріальних контор та ускладнило її звернення до нотаріуса, а також намагання зберегти своє життя та здоров`я.

Інших підстав для підтвердження поважності пропуску позивачем строку для прийняття спадщини позов не містить.

Загальновідомим фактом є те, що 24.02.2022 на всій території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, введено воєнний стан, який неодноразово продовжений та діє по теперішній час.

Період активних бойових дій безпосередньо в місті Миколаєві тривав з 24.02.2022 до 10.11.2022. Спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином встановлений законом шестимісячний строк для прийняття позивачем спадщини фактично припав на період після активних бойових дій в м.Миколаєві.

Суд звертає увагу, що сам по собі факт введення воєнного стану в Україні не є достатньою підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану, що унеможливили спадкоємця подати заяву про прийняття спадщини протягом установленого законом строку.

Між тим, позивач не надала суду належних і допустимих доказів, які підтверджували неможливість її звернення до нотаріуса, для реалізації волі спадкодавця, із наведених в позові підстав. Крім того, після отримання відмови нотаріуса (17.08.2023), до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно позивач звернулася лише в січні 2024 року, і після відмови в його задоволенні вона звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, суд погоджується із доводами відповідача про те, що позивач мала достатньо часу для прийняття спадщини після смерті матері, але своїм правом у встановлений законом строк не скористалася.

Крім того, позивач була обізнана про заповіт та не була позбавлена можливості направити заяву про прийняття спадщини нотаріусу поштою.

З огляду на встановлені обставини та не доведення позивачем належними і допустимими доказами поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини через введення в воєнного стану, підстави для визнання поважною причиною пропуску такого строку в суду відсутні, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інших вимог позивач не заявляла.

Так як в позові відмовлено підстави для відшкодування позивачу витрат, пов`язаних із розглядом справи відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 158, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Миколаївської міської ради, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_1 , НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

третя особа - Миколаївська міська рада, місце реєстрації: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Повний текст судового рішення складено 29.09.2025.

Суддя І.В.Коваленко