Провадження № 22-ц/802/888/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської Мирослави Валеріївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень», ОСОБА_5 , про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що постановою Волинського апеляційного суду від 28 січня 2021 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 11 лютого 2020 року у цивільній справі №161/19820/19 за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, яким за ОСОБА_2 було визнано право власності на спортивно-оздоровчий комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач вказувала, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2 , незважаючи на скасування судового рішення, продовжує зберігатися запис про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно. У досудовому порядку скасування реєстрації права власності на згадане нерухоме майно не відбулося.

Вважає, що зазначене рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем повинно бути скасоване в судовому порядку, оскільки грубо порушує її права та інтереси, як співмешканки будинку, особи, яка має право на користування прибудинковою територією, земельною ділянкою, підвальним приміщенням. Будь-якої згоди на проведення реконструкції ОСОБА_2 вона та інші співмешканці будинку не надавали.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила суд скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевської М. В. від 20 березня 2020 року, індексний номер: 51770530, щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спортивно оздоровчий комплекс, загальною площею 197, 2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_4 .

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові у цій справі. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що запис про реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_7 досі наявний в реєстрі, проте ні вказана особа, ні суд не звернулися до цього часу до державного реєстратора про припинення такого запису з метою реалізації постанови Волинського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі про визнання права власності на майно. Тому постанова суду є такою, що нереалізована по цей час, та лише задоволення позову у цій справі захистить порушене право позивача ОСОБА_4 . Державний реєстратор не приймає від неї заяву про державну реєстрацію припинення права, оскільки вона у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є заявником. Саме дане рішення суду буде підставою для скасування реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_7 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідно до якого державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Щоб запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 був скасований, необхідно щоб із заявою хтось звернувся і це очевидно не в інтересах відповідача ОСОБА_2 . Разом з тим, порушення прав ОСОБА_4 було встановлено постановою суду апеляційної інстанції та набуло преюдиційного значення. Судом апеляційної інстанції у постанові від 28 січня 2021 року було встановлено порушення прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 . Відповідно було встановлено порушення прав ОСОБА_4 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 . Крім того, суд не взяв до уваги висновку Верховного Суду у схожій справі. Так, у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №262/18085/10 зазначено, що з огляду на відсутність доказів надання земельної ділянки відповідачу для будівництва спірного магазину, відсутність формування земельної ділянки та присвоєння їй указаної відповідачем поштової адреси, а також доказів реєстрації декларації та готовність спірного об`єкта - нежитлової будівлі, відсутні підстави для набуття 0С0БА_2 права власності не нерухоме майно, а здійснення оспорюваної державної реєстрації права власності за відповідачем є незаконним, що має наслідком її скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові у цій справі. Позивач обрала неправильний спосіб захисту, оскільки скасування державної реєстрації не усуває порушень про які вона вказувала. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, що є необхідним для підтвердження права власності, і самостійного значення для виникнення права власності не має, оскільки визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Отже, державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на спортивно-оздоровчий комплекс, загальною площею 197,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не позбавляє особу, в даному випадку позивача, яка вважає, що така реконструкція була проведена з істотним порушенням будівельних норм та правил, порушує її права та інтереси, звернутися з відповідним позовом до суду про усунення таких порушень. Заявлена позивачем вимога про скасування рішення про державну реєстрацію є неналежною та неефективною, адже її задоволення не усуває порушень про які вказує позивач, тому неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Крім того, позивач не оскаржувала рішення державного реєстратора про відмову у проведенні реєстраційних дій від 23 квітня 2025 року.

Відповідач приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська М. В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності зазначених учасників справи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2020 року у цивільній справі № 161/19820/19 за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на спортивно-оздоровчий комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 20 березня 2020 року за відповідачем ОСОБА_2 проведено реєстрацію речового права на зазначене нерухоме майно, підстава внесення - рішення Луцького міськрайонного суду у цивільній справі № 161/19820/19, державний реєстратор - приватний нотаріус Кухлевська М. В. (а.с.9).

Судом також встановлено, що постановою Волинського апеляційного суду від 28 січня 2021 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2020 року у цивільній справі № 161/19820/19 скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 звертаючись до суду з цим позовом у своїх вимогах зазначала, що незважаючи на скасування судового рішення за відповідачем продовжує зберігатися запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Оскільки у досудовому порядку скасування реєстрації права власності на згадане нерухоме майно не відбулося, тому воно має бути скасоване в судовому порядку, оскільки грубо порушує її права та інтереси, як співмешканки будинку, особи, яка має право на користування прибудинковою територією, земельною ділянкою, підвальним приміщенням. При цьому вона та інші співмешканці будинку будь-якої згоди на проведення реконструкції ОСОБА_2 не надавали.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон).

Статтею 2 цього Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Сама собою державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (див. п. 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20)). Державна реєстрація права власності не породжує права власності, з огляду на державну реєстрацію право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 23 листопада 2021 року №359/3373/16-ц, від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19). Неодноразово судами було встановлено, що підставою виникнення в особи права власності на спірне майно є конкретні документи, вказані у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пред`явлення позивачами вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем не відновить прав позивачів, які вони вважають порушеними, оскільки залишається чинною підстава набуття особою права власності.

Тож колегія суддів уважала, що позивачі пред`явили цей позов, обравши неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки заявлена позовна вимога не призведе до відновлення прав позивачів, а потребуватиме нового звернення до суду з реальним відновленням порушених прав (постанова Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 134/154/20).

З наведеного можна дійти висновку, що не просто наявність права на захист, а й ефективний і належний спосіб його реалізації відіграють важливе значення для відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції відмовляючи у позові ОСОБА_4 , обґрунтовано виходив з того, що внаслідок ухвалення судом апеляційної інстанції нової постанови про відмову відповідачу ОСОБА_2 у позові про визнання права власності на спірне майно, така реєстрація втрачає правову підставу, а відповідне речове право вважається припиненим автоматично. При цьому рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевської М. В. від 20 березня 2020 року щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спортивно-оздоровчий комплекс в невід`ємній архівній складовій частині Державного реєстру речових прав на нерухоме майно залишається незмінним. Водночас припинення зареєстрованого речового права у таких випадках здійснюється державним реєстратором шляхом внесення відповідного запису до реєстру - в активну або архівну частину - без потреби в ухваленні окремого судового рішення щодо скасування дій державного реєстратора.

Зважаючи на те, що законодавство прямо передбачає автоматичний механізм припинення речового права внаслідок втрати чинності документа (скасування судового рішення), що слугував його підставою, тому суд дійшов правильного висновку, що обраний позивачем спосіб судового захисту про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності є неналежним. Суд також обґрунтовано відмовив у позові до приватного нотаріуса Кухлевської М. В., як до неналежного відповідача, оскільки державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, не є належним відповідачем у справі про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 зверталася до державного реєстратора із заявою про припинення права власності ОСОБА_2 на спортивно оздоровчий комплекс, загальною площею 197, 2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із скасування правовстановлюючого документу рішення Луцького міськрайонного суду від 11 лютого 2020 року у цивільній справі №161/19820/19. За результатом звернення позивача держаним реєстратором було прийнято рішення № 78533527 від 23 квітня 2025 року про відмову у проведенні реєстраційних дій з тих підстав, що заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою та через наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно. Як слідує з матеріалів справи, 30 листопада 2018 року між ОСОБА_2 , як іпотекодавцем та ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Пономаренко О. О., зареєстрований в реєстрі за № 1483. Предметом цього договору є спортивно-оздоровчий комплекс, що розташований за згаданою вище адресою та на який накладено обтяження іпотекою, про що зроблено відповідних запис в Державному реєстрі речових прав. Відмовляючи у заяві ОСОБА_4 держаний реєстратор вважав, що наявність зареєстрованого обтяження, є підставою для відмови у проведенні реєстраційних дій.

Згідно з ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 рішення державного реєстратора про відмову у проведенні реєстраційних дій від 23 квітня 2025 року не оскаржувала.

Зважаючи на вищенаведене, ураховуючи те, що позивач пред`явила цей позов, обравши неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки заявлена позовна вимога не призведе до відновлення її прав, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про відмову у позові ОСОБА_4 .

Висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач посилалася на неврахування судом правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №262/18085/10.

Такі доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом, оскільки наведена позивачем постанова Верховного Суду є нерелевантною до цієї справи.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: