Справа № 369/7346/23
Провадження № 2/369/653/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Іларіонові І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/7346/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, Вишневої міської ради Бучанського району Київської області з позовом про визнання права власності на спадкове майно та встановлення юридичного факту.

Мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрита спадщина, до складу якої ввійшли: квартира АДРЕСА_1 ; новозбудований будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,150 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачі як спадкоємці першої черги за законом у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Постановою від 02 квітня 2021 року приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право власності на спадкове майно з огляду на відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Також у свідоцтві про народження ОСОБА_2 помилково вказано: «Мати ОСОБА_4 ». У свідоцтві потерпілої 1-ої категорії внаслідок аварії на ЧАЕС по-батькові вказано « ОСОБА_5 ».

Враховуючи наведене, позивачі просять суд:

1.визнати за ОСОБА_1 право на спадкове майно після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме право забудовника з усіма правами на будинок АДРЕСА_2 ;

2.визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 0,150 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

3.встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_2 є дочкою померлої ОСОБА_3 .

4.визнати за ОСОБА_2 право на спадкове майно після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2023 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Розпорядженням в. о. керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2023 року № 162 справу у справі призначено повторний автоматизований розподіл та призначено судді Фінагеєвій І. О.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивачі не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. На адресу суду направили заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Будь-яких заяв, клопотань станом на момент винесення рішення у справі суду не надано, причини неявки не повідомлено.

У зв`язку з неявкою сторін в силу частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

14 березня 1987 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 30 вересня 1998 року, видане згідно з розпорядженням від 30 вересня 1998 року № 53, ОСОБА_3 на підставі права приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю від 14 травня 2002 року серії IV-KB № 074486 ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1500 га, розташованої на території АДРЕСА_3 .

Державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку здійснено за ОСОБА_3 15 березня 2013 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 березня 2013 року № НВ-013.

Згідно зі змістом листа Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 01 березня 2013 року № 57 ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,1500 га. Назву вулиці в адресі розташування земельної ділянки змінено з « АДРЕСА_3 » на « АДРЕСА_2 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

27 жовтня 2017 року ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т. М. з заявою про відмову від прийняття спадщини після його дружини ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також 27 жовтня 2017 року ОСОБА_10 звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т. М. з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т. М. з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_3

27 жовтня 2017 року здійснено реєстрацію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Згідно зі змістом листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» (далі КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області») від 05 січня 2023 року № 05 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 вересня 1998 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради.

Постановою від 02 квітня 2021 року № 120/02-31 приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т. М. відмовила ОСОБА_10 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 0,07 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 ; на земельну ділянку площею 0,150 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою від 02 квітня 2021 року № 121/02-31 приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т. М. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 0,07 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 ; на земельну ділянку площею 0,150 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанови Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанови Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є ЦК України (постанова Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20).

Згідно з частиною першою статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20).

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22).

В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1271 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 .

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18.

З копії матеріалів спадкової справи № 9/2017 щодо майна померлої ОСОБА_3 суд встановив, що ОСОБА_7 подав приватному нотаріусу заяву про відмову від спадщини. Відомості щодо інших спадкоємців, які прийняли спадщину, відсутні.

Отже, належним відповідачем у справі є орган місцевого самоврядування за місцем знаходження спадкового майна.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 підтверджено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 .

Водночас, оцінивши в сукупності свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження ОСОБА_11 , суд зауважує, що матір`ю цього позивача значиться ОСОБА_4 , тобто особа, яка не є тією ж особою, що і спадкодавець. Матеріали спадкової справи містять копію свідоцтва про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , ім`я по-батькові якої закреслене та виправлене на « ОСОБА_5 », серії НОМЕР_5 .

У спадковій справі № 9/2017 щодо майна померлої ОСОБА_3 міститься витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 02 квітня 2021 року № 2, в якому матір`ю ОСОБА_6 зазначено ОСОБА_4 .

У постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 425/2737/17 зазначено, що згідно з частинами першою - четвертою статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи докази в матеріалах справи кожний окремо та всі їх в сукупності, в контексті принципу «більшої переконливості» як принципу доказування у цивільному судочинстві суд дійшов висновку про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження внесення у встановленому законом порядку виправлень у свідоцтво про народження ОСОБА_2 , а саме в частині виправлення імені по-батькові її матері з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_5 ». Відсутність відповідного документу не дозволяє дійти однозначного висновку про те, що ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 , а визнавати доведеним такий факт на підставі припущень та власних переконань суд неуповноважений.

З огляду на зазначене у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин між нею та спадкодавцем ОСОБА_3 , а також про визнання у порядку спадкування права власності на квартиру АДРЕСА_1 , слід відмовити, оскільки задоволення позовної вимоги про визнання права власності у порядку спадкування перебуває у прямій залежності від вирішення вимоги про встановлення факту родинних зв`язків ОСОБА_2 з ОСОБА_3 .

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до вимог частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на зазначене, суд розглядає питання щодо визнання в порядку спадкування права власності за ОСОБА_1 виключно в межах заявленої ним позовних вимог щодо прав забудовника з усіма правами на будинок АДРЕСА_2 , а також земельної ділянки площею 0,150 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, земельна ділянка площею 0,150 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належала спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю від 14 травня 2002 року серії IV-КВ № 074486, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 березня 2013 року № НВ-013, а також довідки Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 01 березня 2013 року № 57.

Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї матері, проте не може оформити своє право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, оскільки його мати за життя не зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку.

09 квітня 2021 року ТОВ «М Будтехексперт» виготовило на замовлення ОСОБА_1 . Технічний паспорт № 029/21 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,150 га за адресою: АДРЕСА_2 . Технічний паспорт містить примітку, згідно зі змістом якої дані технічного паспорта актуальні протягом одного року з дати проведення технічної інвентаризації.

Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц. від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц, від 28 травня 2020 року у справі № 2-2317/11, від 04 травня 2022 року у справі № 372/4235/19.

Водночас, позивачами до матеріалів справи не долучено дозвільних документів на будівництво будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

В контексті зазначеної норми необхідно ураховувати також наявність в особи, яка здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил під час будівництва об`єкта.

Отже, за відсутності необхідної дозвільної документації зазначений об`єкт незавершеного будівництва, як зазначає його позивач, підпадає під ознаки самочинного будівництва, тому суд неуповноважений визнавати за особою право забудовника за умови відсутності належних та допустимих доказів щодо отримання спадкодавцем необхідної дозвільної, проектної документації для здійснення будівництва, тобто такі обставини є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги.

Окрім того, суд враховує, і той факт, що річний строк з моменту виготовлення, долученого до матеріалів справи, технічного паспорта сплинув 09 квітня 2022 року, а тому зазначений документ суд не визнає належним доказом на підтвердження існування на земельній ділянці збудованого об`єкта, оскільки на час подання позову відомості у технічному паспорті втратили актуальність. Інших доказів на підтвердження наявності новозбудованого будинку на спірній земельній ділянці позивачем до суду не надано, що в силу вимог статті 81 ЦПК України унеможливлює перевірку судом конфігурації новозбудованого об`єкта, право забудовника на який просить визнати за собою позивач.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,150 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 .

Керуючись ст. 10-13, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення юридичного факту.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,150 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:051:5022.

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА