ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/622/25 Номер провадження 22-ц/814/2759/25Головуючий у 1-й інстанції Морозовська О. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №127425 від 07.06.2020, в якому просило стягнути заборгованість в сумі 5200 грн., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 1000 грн., простроченої заборгованості за процентами - 4200 грн. Також просило стягнути судові витрати- судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10500 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 07.06.2020 між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №127425, відповідно до умов якого позичальник отримав кошти в сумі 1000 грн. строком на 30 днів.

Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами договору, разом з тим позичальник у визначений строк кошти не повернула, що призвело до виникнення заборгованості.

28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого клієнт передав фактору, а останній прийняв та зобов`язався оплатити права вимоги за грошовими зобов`язаннями у загальному розмірі 18589998,95 грн. На підставі цього договору фактор став новим кредиторам та отримав право грошової вимоги до боржників, в тому числі і по кредитному договору укладеному з ОСОБА_1

12.11.2021 новим кредитором була направлена ОСОБА_1 вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, а саме сплату заборгованості, яка залишилася без належного реагування.

Враховуючи відсутність добровільної сплати заборгованості по кредитному договору, новий кредитор звернувся до суду.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», заборгованість за кредитним договором № 127425 від 07 червня 2020 року в розмірі 1600 грн., з яких: 1000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 600 грн. прострочена заборгованість за процентами; судовий збір в розмірі 745,35 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 3230,77 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд встановив невиконання відповідачем належним чином умов кредитного договору та дійшов висновку, що стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту та відсотки впродовж дії кредитного договору, тобто за 30 днів. Одночасно суд не вбачив підстав для застосування строку позовної давності, перебіг якого зупинено в силу п.12 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що вона не укладала кредитний договір, коштів на карту, яка зазначена позивачем, не отримувала, і взагалі така їй не належить, що виключає її відповідальність як боржника.

Також звертає увагу на пропуск строку позовної давності товариством при зверненні до суду.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 червня 2020 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №127425 та додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту, відповідно до яких сторони узгодили суму кредиту - 1000 грн., строк кредитування - 30 днів до 06 липня 2020 року, процентну ставку 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу та орієнтовну сукупну вартість кредиту 1600 грн.

Вказаний договір та додаток до нього буди підписані електронним підписом позичальника ОСОБА_1 KL9645.

ТОВ «Займер» перерахувало кредитні кошти в сумі 1000 грн. на рахунок платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк».

Згідно з договором факторингу від 28 жовтня 2021 року № 01-28/10/2021, витягу з реєстру боржників до цього договору ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Займер» і боржниками, в тому числі і з ОСОБА_1 .

Надіслана 12.11.2021 новим кредитором на адресу ОСОБА_1 вимога про сплату заборгованості залишилася без належного реагування.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд, зважаючи на доведеність факту невиконання умов кредитного договору позичальником, стягнув заборгованість за тілом кредиту та відсотками в межах строку дії договору, тобто за 30 днів. Також суд не вбачав підстав для застосування строку позовної давності, оскільки останній не було пропущено позивачем, в зв`язку з введенням в країні карантину, а в подальшому і воєнного стану.

Колегія суддів погоджується з висновками суду.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

На підтвердження заявлених позовних вимог ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» надало суду копію договору про надання фінансового кредиту №172425 від 07 червня 2020 року, укладеного між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 та додатку до нього, підписаних позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) KL9645, довідку про ідентифікацію, виписку з особового рахунку, вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, договір факторингу, витяг з реєстру боржників з прізвищем ОСОБА_1 та сумою боргу, інформаційну довідку, розрахунок заборгованості.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів вважає належними надані позивачем докази на підтвердження існуючих між сторонами правовідносин, якими доводиться як укладання кредитного договору так і невиконання його умов, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 104 9ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Цілком правомірним є висновок суду щодо необхідності стягнення заборгованості лише в межах 30 днів строку дії договору, в сумі 1600 грн., що узгоджується з умовами викладеними сторонами в додатку до договору стосовно сукупної вартості кредиту.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, твердження апелянта про не укладання нею кредитного договору та не отримання грошових коштів на сварю картку, з посилання на її відсутність, не приймаються колегією суддів до уваги як такі, що суперечать матеріалам справи.

При цьому, звертає на себе увагу надані позивачем докази про наявність у ОСОБА_1 відповідного карткового рахунку та картки № НОМЕР_1 емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк», на яку і були зараховані грошові кошти.

Що стосується посилань апелянта щодо пропуску строку позовної давності товариства при зверненні до суду, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Матеріалами справи доводиться укладання кредитного договору 07.06.2020, перехід права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» згідно договору факторингу від 28.10.2021 та звернення товариства до суду 11.02.2025, тобто поза межами встановленого ст. 257 ЦК України 3річного строку позовної давності.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповнення внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів Україні метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на територіях України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину.

В подальшому такий строк дії карантину на території України відповідно до постанов Кабінету Міністрів України було неодноразово продовжено, та діяв до 01.07.2023 року.

Також, 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», було введено воєнних стан по всій території України, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, та діє по теперішній час.

Законом України від 15 березня 2020 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Таким чином судова колегія приходить до висновку про відсутність пропуску строку позовної давності при зверненні товариства до суду, оскільки такі строки продовжуються в період дії спочатку карантину, а потім з підстав введення в Україні воєнного стану.

Посилання ОСОБА_1 на те, що товариство вело активну участь в судочинстві в період з 2020 по 2025 рік, а отже мало можливість на звернення до суду у визначений законодавством термін, відхиляються колегією судів, оскільки такі обставини не мають правового значення з огляду на пряму дію вищевказаних законодавчих актів, якими безумовно передбачено зупинення строків позовної давності на період дії як карантину, такі у зв`язку з введенням воєнного стану.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, як в частині стягнення заборгованості, так і витрат на правову допомогу заперечень щодо співмірності якої відповідачем не висловлювалося.

Враховуючи оскарження відповідачем рішення суду в частині задоволених вимог, які задоволено на 30,77%, відстрочення ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, з останньої підлягає стягненню судовий за подачу апеляційної скарги в сумі 1118 грн. (745,35 грн*150%).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1118 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин