Справа № 210/3969/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

24 вересня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути заборгованість за укладеним з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договором № 75438975 від 11.06.2021, за укладеним з ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» договором № 279823 від 26.10.2021 та за укладеним з ТОВ «ФК «Кредіплюс» договором № 88410 від 03.11.2021 в загальній сумі 86 103,53 грн., посилаючись відступлення права вимоги за вказаними договорами та на неналежне виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. В обґрунтування вимог зазначено про укладення між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем указаного договору позики шляхом підписання його електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого відповідачем отримано суму позики 15 000,00 грн. з відсотковою ставкою 1,99% за кожен день користування. 22.02.2022 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 22/02/2022, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75438975 від 11.06.2021. Після цього 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75438975 від 11.06.2021. Після цього 18.02.2025 між ТОВ «Коллект Центр» та позивачем було укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75438975 від 11.06.2021. Крім того, відповідно до укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та відповідачем указаного договору позики шляхом підписання його електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, відповідачем отримано суму позики 5 000,00 грн. з відсотковою ставкою 1,95% за кожен день користування. 15.02.2022 між ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 15-02/22, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 279823 від 26.10.2021. Після цього 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 279823 від 26.10.2021. Після цього 18.02.2025 між ТОВ «Коллект Центр» та позивачем було укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 279823 від 26.10.2021. Крім того, відповідно до укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Креді Плюс» та відповідачем указаного договору позики шляхом підписання його електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, відповідачем отримано перший транш кредитного ліміту в сумі 8 000,00 грн. з відсотковою ставкою 286% річних та загальним строком кредитування 252 дні. 28.01.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Креді Плюс» та позивачем було укладено договір № 28012025, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 88410 від 03.11.2021. Тому враховуючи обов`язок боржника сплатити кредитну заборгованість, з метою захисту прав нового кредитора, позивач просить задовольнити вимоги

Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року, справу направлено за підсудністю до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 11 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 247 вересня 2025 року розгляд справи постановлено проводити в заочному порядку.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України.

Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача Сердійчук Я.Я. просить справу розглянути у відсутність представника, наполягає на задоволенні вимог.

Відповідач ОСОБА_1 причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала.

Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 11 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 75438975 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) про надання позичальнику у власність грошових коштів шляхом підписання договору електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови кредитного договору, реквізити сторін та підписи. Відповідно до умов договору, Товариство надало відповідачу кредит у сумі 15 000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом порядку та на умовах, визначених договором. Строк позики (строк договору) сторони погодили в пункті 2.2 терміном 30 днів, процентна ставка 1,99% в день (пункт 2.3. договору) .

Крім того, 26 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс», як кредитором, та ОСОБА_1 як позичальником, укладено договір позики № -139723 «Проста позика» у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно п. 2.1 договору сторони погодили, що Товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредитів процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку, встановленому цим договором. Кредит надається в загальному розмірі 5 000,00 грн. (пункт 2.2. договору). Згідно п. 2.3. договору позики, строк період користування кредитними коштами складає 20 днів та починається з 26.10.2021 і закінчується 15.11.2021. Відповідно до п. 2.5. договору позики, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору). Згідно пункту 9.13 договору, за користування грошовими коштами у строк, передбачений п.п. 2.3 цього договору встановлюється процентна ставка у розмірі 493,2% річних (або 1,95% за 1 день користування грошовим коштами). Пунктом 2.7. договору позики встановлено, що плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок Товариства.

Крім того, 03 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір про споживчий кредит № 8841 (індивідуальна частина), відповідно до пункту 2.1 якого сторони погодили ти кредиту кредитні лінію, ліміт кредитної лінії (загальний розмір кредиту) не може перевищувати 63 556,00 грн., який надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною. діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника та інші не заборонені законодавством цілі, окремими траншами (частинами) (п. 2.2. договору). Підпунктом 2.2.2 договору сторони погодили перший транш в сумі 8 000,00 грн., проценти за користування перший траншем кредиту нараховуються за ставкою 286,00% річних, загальний строк кредитування за цим договором складає 1182 днів, строк, на який надається перший транш складає 252 дні. У пунктах 2.4-2.5 договору сторони погодили тариф комісії за управління та обслуговування кредиту.

Суд зазначає, що ці правочини у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, що не спростовано в судовому засіданні останнім.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

22.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір № 22/02/2022, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75438975 від 11.06.2021.

10.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75438975 від 11.06.2021.

18.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та позивачем було укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75438975 від 11.06.2021.

15.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір № 15-02/22, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 279823 від 26.10.2021.

10.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 279823 від 26.10.2021.

18.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та позивачем було укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 279823 від 26.10.2021.

28.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Креді Плюс» та позивачем було укладено договір № 28012025, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 88410 від 03.11.2021.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Ураховуючи те, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконала, кредитні кошти вчасно не повернула, Підлягає стягненню з неї на користь позивача, як нового кредитора, заборгованість за договором № 75438975 за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в сумі 15 000,00 грн., нараховані 3% річних до 23.02.2022 в сумі 2,46 грн., а також заборгованість за договором № -139723 за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в сумі 5 000,00 грн. та заборгованість за договором № 88410 за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в сумі 8 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами в сумі 7 005,35 грн. та комісія в сумі 701,00 грн.

Разом в частині нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом за договорами № 75438975 та № -139723, суд вважає необхідним задовольнити вимоги частково з таких підстав.

Так, Верховний Суд у постанові 23 травня 2023 року у справі № 910/10442/21 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми заборгованості та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості та інших нарахувань.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Ураховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Умовами договору позики № 75438975 сторони погодили строк дії позики терміном 30 днів, а тому підлягають стягненню відсотки за користування кредитом виходячи з розрахунку 15 000,00 грн. (тіло кредиту) * 1,99 % * 30 днів = 8 955,00 грн., тобто нараховані в межах строку кредитування.

Позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження тих обставин, що строк повернення позичених коштів перевищує 30 днів. Доказів пролонгації договору згідно погоджених вище умов, як і погодження сторонами договору умов автопролонгації, матеріали справи не містять, а отже пред`явлені до стягнення проценти стягненню не підлягають, оскільки їх нарахування відбувалося поза межами строку договору.

Посилання сторони позивача на погоджені сторонами кредитного договору умови Правил надання грошових коштів, в тому числі й щодо автоматичної пролонгації строків договору, суд не приймає до уваги з огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Дійсно, пункт 6.5 та розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що сторонами були погоджені належним чином умови щодо автоматичної пролонгації договору за умови чітко погодженого у договорі позики у строку позики (кредитування).

Аналогічне стосується погоджених сторонами умов договору № -139723, де сторони погодили строк дії позики терміном 20 днів (пункт 2.3 договору), а тому підлягають стягненню відсотки за користування кредитом виходячи з розрахунку 5 000,00 грн. (тіло кредиту) * 1,95 % * 20 днів = 1 950,00 грн., тобто нараховані в межах строку кредитування.

Наданий на підтвердження погоджених умов кредитування паспорт кредиту, підписаний електронним підписом позичальника, де зазначено про 24 місяці строку кредитування, суд не приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу також з огляду на дату надання інформації 09 червня 2021 року, в той час як договір позики між сторонами укладено 26 жовтня 2021 року, тобто майже через півроку.

Суд також приймає до уваги висновки Верховного Суду від 03.08.2022 № 156/268/21 (61-17186 св 21), відповідно до яких під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545 сво 20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

Оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідачка відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням вимог, суд вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені судові витрати у справі по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог виходячи з розрахунку: 46 611,35 грн. (сума боргу, задоволена судом) * 2 422,40 грн. (сплачений судовий збір) / 86103,53 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення) = 1 311,34 грн..

Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22).

Керуючись статями 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, статтями 10, 12,13, 141, 263, 265, 274, 280-284, 288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» про стягнення заборгованості за кредитним договором частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість в загальній сумі 46 611 (сорок шість тисяч шістсот одинадцять) гривень 35 коп., а саме за укладеним:

- з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договором № 75438975 в сумі 23 955 гривень 00 коп., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в сумі 15 000,00 грн., заборгованість за відсотками в сумі 8 955,00 грн., 3% річних в сумі 2,46 грн.)

- з ТОВ «ФК «Інкасо» договором № -139723 в сумі 6 950 гривень 00 коп., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в сумі 5 000,00 грн., заборгованість за відсотками в сумі 1 950,00 грн.;

- з ТОВ «ФК «Кредіплюс» договором № 88410 в сумі 15 706 гривень 35 коп., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в сумі 8 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами в сумі 7 005,35 грн. та комісія в сумі 701,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору суму 1311 (одна тисяча триста одинадцять) гривень 34 коп. та витрат на правничу допомогу в сумі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень 00 коп.

Відмовити у задоволенні іншої частини вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд.6, оф.521.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 24 вересня 2025 р.

Суддя А.В. Ткаченко