Справа № 296/7186/20
Провадження №2/291/8/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 вересня 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Митюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кащук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ружині Житомирської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Житомирської міської ради

про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Житомирська міська рада, як орган опіки і піклування про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем 22.01.2025 року було зареєстровано шлюб. Однак, сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.

10.10.2016 року, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира - шлюб було розірвано.

Під час перебування в шлюбі у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10.10.2019 року - дитину залишено на проживання і виховання з матір`ю (позивачем).

Причиною звернення з позовом до суду є абсолютна байдужість відповідача до морального, фізичного та духовного розвитку спільної дитини.

Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться здоров`ям дитини, морально та матеріально не підтримує дитину. Жодного разу не поздоровляв доньку на День народження, Новий Рік, Різдво та інші свята, що знову ж таки підтверджує факт повної байдужості щодо долі дитини.

Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

На день звернення до суду дитині виповнилось майже п`ять років, свого батька вона не бачить, не відчуває жодного батьківського піклування та любові.

Востаннє, свого батька дитина бачила, більше трьох років тому назад.

На час подачі позову дитина проживає разом зі позивачем і перебуває на її повному утриманні. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачкою, донькою іншими оточуючими людьми склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей.

Таким чином, батько свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Таким чином, з метою захисту прав та законних інтересів своєї малолітньої дитини вона вимушена звертатись до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просила його задовольнити. Пояснив, що сторони перебували в шлюбі, в них народилась донька, яку залишено з матір`ю. Батько не цікавиться дитиною, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться дитиною взагалі, 6 років не вітає з днем народження. На даний час дитина проживає з матір"ю та її чоловіком та вже знає і називає його батьком. Ніякої матеріальної допомоги дитина не отримувала. Їй відомо, що відповідач вже десь років 4 перебуває за кордоном.

З дитиною чи з матір"ю не спілкується ніхто з родичів відповідача. На даний час стягнуті аліменти з відповідача в розмірі однієї четвертої частки від доходу. З часу винесення рішення, відповідач не сплачує аліменти.

Представник відповідача адвокат Дятел В.І. в судовому засіданні пояснив, що відповідач постійно проживає за кордом в Швеції, щодо матеріальної допомоги, то в нього є квитанції про те, що мати відповідача направляла гроші позивачці, але багато рахунків поверталися назад. Фізично відповідач не проживає в Україні, тому не має можливості спілкуватися з дитиною, а новий номер телефону позивачки він не знає. Відповідач бажає спілкуватися і допомагати дитині, як буде в Україні. Тому він проти позбавлення батьківських прав. Відповідач з вересня 2021 року почав надавати матеріальну допомогу дитині, на підтвердження вказаного є квитанції на 5 тисяч і в 2022 року на 6 тис.

В 2016 року відповідач надав матеріальну допомогу, але підтверджуючих документів немає. Коли відповідач був в Україні, то він говорив, що спілкувався з дитиною, а як і при яких обставинах, цього сказати не може. Кошти дитині передавала мама відповідача через пошту, а чому бабуся не спілкується з дитиною, цього він не може сказати.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Житомирської міської ради в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у вирішенні питання покладалась на розсуд суд.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що відповідач з 2017 року не проявляв себе ні в яких відношеннях. Допомоги не надавав, з дитиною не спілкувався. Він тільки пив і грав в азартні ігри. Вихованням дитини займається дочка та вони їй допомагають, зі сторони відповідача та його родичів не було ніякої допомоги. Після розлучення відповідач навіть не знав в яку школу ходила дитина. Відповідач та позивачка проживали спільно з ними. Дочка вийшла другий раз заміж і зараз теж проживає з ними. Від відповідача не приходило ніякої допомоги. Новий зять бажає усиновити дочку, внучка називає його батьком. Внучка втікала постійно від батька, він пив і вона боялася його. Так, відповідач не спілкувався з дитиною і допомоги не надавав, його донька зустрічі відповідача з дитиною не заперечувала, але в нього самого не було бажання. Мати відповідача також не проявляє ніякої цікавості в сторону дитини.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивачка є її дочкою. Внучка народилася в 2015 році, вихованням внучки займається її дочка та вони з чоловіком їй допомагають. В 2014 році її дочка вийшла заміж за відповідача, в 2015 році родилася дитина, в 2016 році вони розлучились через те, що він не приймав участі у вихованні дитини та не допомагав матеріально. Після розірвання шлюбу відповідач теж поводив себе так само. Відповідач дуже часто випивав, був азартним гравцем, з 2017 року сторони перестали проживати разом, він не намагався спілкуватися з дитиною, не надавав ніякої допомоги. Вихованням дитини займається позивачка її чоловік. Відповідач ніякої допомоги не пропонував. Матеріально утримує теперішній чоловік позивачки і вона з чоловіком. Утримання на місяць дитини, десь до 10 тисяч грн.

Відповідач ні в шлюбі, ні після не надавав матеріальної допомоги та не цікавився дитиною. Її дочка змінила номер телефону, у зв`язку з тим, що кредитори відповідача надокучали їй. Номер змінила десь 2 роки тому. Мати відповідача так само ставиться до дитини, ні спілкування, ні допомоги матеріальної. Після розлучення сторони проживали разом ще рік. Внучка зовсім не пам`ятає свого батька.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він з позивачкою одружились 20.05.2019 року. Він не бачив і не чув, щоб відповідач та його родичі цікавилися дитиною чи надавали їй матеріальну допомогу. Виховує дитину він з позивачкою, допомагають мати та батько позивачки. Відповідач не надавав матеріальної допомоги. Дитина має профілі в соціальних мережах, але реакції ніякої від відповідача та родичів його немає. Донька позивачки називає його батьком, вони все роблять разом, у них є спільна дитина та він має намір удочерити дитину позивачки.

Також в ході судового розгляду справи судом досліджувались письмові докази, з яких встановлено наступне.

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 07.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області (актовий запис 1794) (Том 1 а.с.11).

Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира (справа № 296/7512/16) від 10.10.2016 року, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано (Том 1 а.с. 12).

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 20.12.2019 р. зареєструвала шлю з ОСОБА_6 , прізвище після реєстрації шлюбу : дружини ОСОБА_8 (Том 1 а.с. 10).

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10.10.2019 р. визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , разом з матір`ю ОСОБА_7 ( НОМЕР_3 а.с. 13-14).

Відповідно довідки № 146 від 22.06.2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідувала Житомирський дошкільний заклад № 49. За свідченням вихователів піклування дитиною здійснювалось мамою, бабусею та дідусем зі сторони матері. Батько дитини участі у вихованні доньки не приймав: не відвідував святкових ранків, батьківських зборів. (Том 1 а.с.15).

Відповідно до відповіді № 158 від 19.10.2020, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ( том 1 а.с. 31).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомир від 03.03.2021 р., стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30.06.2020 і досягнення дитиною повноліття ( Том 2 а.с. .

Рішенням виконавчого комітенту Житомирської міської ради № 2040 від 20.12.2023 р. затверджено висновок щодо позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Том 2 а.с.110).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр.. ОСОБА_2 , виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 (Том 2 зворот а.с.10).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 641/2867/17-ц від 06.05.2020 року.

Згідно з положенням пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і етичний розвиток.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно дитини не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом, відповідно до Постанов Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21).

Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до них такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України).

Наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 був складений за відсутності батька дитини, тобто без врахування його пояснень та інтересів.

За таких обставин, суд не приймає до уваги в якості доказу обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування Житомирської міської ради.

При цьому позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що батько дитини умисно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, чи не зацікавлений у подальшому збереженні родинного зв`язку.

З огляду на досліджені докази та встановлені обставини справи, суд не знайшов достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини, адже це не відповідає їх інтересам, а з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав, визначених у статті 164 Сімейного кодексу України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав є безпідставним, оскільки винної поведінки відповідача стосовно дитини в повній мірі доведено не було, тому позов про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст.150, 164, 166, 167, 180-183 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року керуючись, ст. 12, 76, 77, 81, 82, 141, 259, 263, 265-268, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і покласти на Орган опіки та піклування Житомирської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків стосовно дочки, ОСОБА_9 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_4 , жителька АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , житель: АДРЕСА_3 ;

третя особа: Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, місце знаходження: 10014, м.Житомир, майдан ім.С.П. Корольова, 4/2, код ЄРДПОУ 25777327.

Повний текст рішення виготовлено 25.09.2025 року.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області О. В. Митюк