Справа № 463/3139/25
Провадження № 2/463/1313/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Арутюнової Н.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернулась в суд з позовною заявою до відповідачів, та з урахуванням поданих уточнень в кінцевому просить стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» 19947,15 гривень недоплаченого страхового відшкодування, а з ОСОБА_3 - 73181,57 гривень, які є різницею між завданою шкодою та страховим відшкодуванням.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.12.2024 року на перехресті вул.Личаківська - вул.Долішня у м.Львові відбулась ДТП за участю належного позивачу транспортного засобу марки «AUDI А3» р.н. НОМЕР_1 та транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Постановою суду ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП. Цивільно-правова відповідальність останнього застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА». Згідно висновку експерта, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 86888,43 гривень, проте, відповідач ПрАТ «СК «УНІКА» лише частково відшкодував завдані збитки у розмірі 66941,28 гривень. Різниця між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та виплаченим страховим відшкодуванням становить 19947,15 гривень і цю суму просить стягнути з страхової компанії у примусовому порядку. Крім того, сума фактичного збитку становить 154070,0 гривень, яку вона сплатила за проведений ремонт автомобіля. Різницю між страховим відшкодуванням та завданими збитками, а також додатково 6000,0 гривень за проведення експертизи, що загалом становить 73181,57 гривень, просить стягнути безпосередньо з винуватця ДТП ОСОБА_3 .

Відповідач ПрАТ «СК «УНІКА» не погодився та в особі повноважного представника подав відзив на позовну заяву. Зазначає, що страхова компанія відшкодувала завдані збитки у розмірі, який визначено у відповідному звіті, який складено на замовлення відповідача, а наданий позивачем висновок експерта не узгоджується з фактичними обставинами справи та обсягом пошкоджень автомобіля. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 правом на подання відзиву не скористався. Водночас, його представник подала письмові пояснення щодо позову, в яких зазначає, що окрім як обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність водія автомобіля марки «SKODA OCTAVIA» р.н. НОМЕР_2 також було застрахована згідно договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладено з ПрАТ «СК «УНІКА». Страхова сума за цим договором становить 950000,0 гривень на одного потерпілого, а оскільки розмір завданих збитків не перевищує цієї суми, саме страхова компанія має їх відшкодувати. Тому, позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 є безпідставними і в їх задоволенні просить відмовити.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог статті 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування не було подано.

Позовна заява поступила до суду 03.04.2025 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.04.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи.

Після цього за відповідним клопотанням представника позивача, суд своєю ухвалою від 03.06.2025 року, яка постановлена без оформлення окремого процесуального документа і занесена до протоколу судового засідання, виключив з числа третіх осіб ОСОБА_3 та залучив його до участі у справі в якості співвідповідача.

В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною і підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання.

Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Представник позивача - адвокат Феденишин В.Я. в судовому засіданні під час виступу із вступним словом позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «СК «УНІКА» в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, у своєму відзиві просила розглядати справу у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Арутюнова Н.Ф. в судовому засіданні висловилася про відсутність підстав для стягнення завданої шкоди з відповідача, оскільки така заподіяна в межах ліміту відповідальності страховика, яким є ПрАТ «СК «УНІКА». Просить відмовити в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля марки «AUDI А3» р.н. НОМЕР_1 , в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.16).

28 грудня 2024 року на перехресті вул.Личаківська - вул.Долішня у м.Львові відбулась ДТП за участю належного позивачу транспортного засобу марки «AUDI А3» р.н. НОМЕР_1 та транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 15.01.2025 року (а.с.18), яка не оскаржувалась і набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «SKODA OCTAVIA» р.н. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» згідно полісу № 221138907, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.135). Згідно з цим договором страховий ліміт за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 160000,0 гривень.

Згідно з висновком експерта № 22699 від 19.02.2025 року (а.с.19-33), який складено на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки «AUDI А3» р.н. НОМЕР_1 , без врахування ПДВ становить 86888,43 гривень. Вартість відновлювального ремонту - 180934,71 гривень.

Згідно з актом виконаних робіт № 7 від 02.04.2025 року (а.с.9), на фактичний ремонт автомобіля марки «AUDI А3» р.н. НОМЕР_1 позивач витратила 154070,0 гривень, про що також долучено копію відповідної квитанції до прибуткового касового ордера № 4 від 02.04.2025 року (а.с.10).

Водночас, згідно звіту про оцінку автомобіля № 80558 від 04.02.2025 року (а.с.139-142), який складено на замовлення ПрАТ «СК «УНІКА», вартість матеріального збитку становить 66941,28 гривень.

Сторонами у справі не оспорюється, що страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 66941,28 гривень, що також стверджується копією платіжного доручення № 014282 від 05.02.2025 року (а.с.148).

Вважаючи таку виплату недостатньою та з метою стягнення різниці між завданою шкодою та страховим відшкодуванням, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Також відомо, що між ПрАТ «СК «УНІКА» та ТОВ «РЕД БУЛЛ УКРАЇНА» укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № 131457/4450/0000963 від 02.05.2024 року (а.с.199-208). На момент вчинення ДТП цей договір був чинним, а згідно додатку № 1 до цього договору (а.с.198), автомобіль марки «SKODA OCTAVIA» р.н. НОМЕР_2 був забезпеченим транспортним засобом. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб згідно з цим договором становить 950000,0 гривень.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як зазначив Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 288/1256/17(постанова від 08.02.2021 року) преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Оскільки згаданою вище постановою Личаківського районного суду м.Львова від 15.01.2025 року, встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, суд в межах цієї справи вказаний факт визнає преюдиційним та не буде його повторно досліджувати.

В такому випадку доказів про наявність вини ОСОБА_3 у вчиненні ДТП не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року, який був чинним на момент настання страхового випадку (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону 1961-IV).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом статті 22, 1166, 1192 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У справі яка розглядається сторонами надано висновок експерта та звіт оцінювача, які містять відмінні дані про розмір заподіяної шкоди. Відтак, суд повинен перевірити та надати перевагу тому з доказів, який найбільш точно відповідає обставинам справи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час розгляду справи № 760/6034/16-ц (постанова від 15.02.2023 року) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Всебічність та повнота, зокрема, передбачають з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності у будь-якого доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Крім того, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

На думку суду, в межах цієї справи саме наданий позивачем висновок експерта відповідає вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, тоді як наданий відповідачем звіт цим критеріям не відповідає.

Так, пунктом 36.2 статті 36 Закону 1961-IV визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Таким чином, право страховика на здійснення виплати страхового відшкодування без проведення експертизи безпосередньо залежить від погодження потерпілим розміру збитків.

Відтак, саме на страховика покладено обов`язок доведення наявності відповідної згоди потерпілого, оскільки саме ним реалізується право на здійснення виплати страхового відшкодування без проведення експертизи.

Наданий відповідачем звіт про оцінку майна складено 04.02.2025 року. Жодних доказів, що позивач погодилась із визначеним відповідачем розміром страхового відшкодування матеріали справи не містять і навіть більше того, вбачається, що 03.01.2025 року, тобто ще до складання звіту, позивач уклала договір про виконання судової експертизи (а.с.5). Очевидно, що в такому випадку позивач не надавала згоди на визначений відповідачем розмір страхового відшкодування, а свого експертного дослідження відповідач не проводив.

Тому, керуючись своїм внутрішнім переконанням, як це передбачено частиною другою статті 82 ЦПК України, суд приймає до уваги саме наданий позивачем висновок експерта і саме на основі його даних вирішує питання про розмір заподіяних збитків і не приймає до уваги наданий відповідачем звіт про оцінку, визнаючи його недостатнім доказом для встановлення обставин, що мають значення для справи.

У зв`язку з цим, безпідставними слід визнати доводи відповідача про те, що у наданому позивачем висновку міститься інформація про пошкодження деталей, які не відображено в акті огляду, оскільки для підтвердження таких обставин необхідні спеціальні знання, а клопотання про призначення судової експертизи або ж свого висновку експерта відповідач не надав.

Як наслідок, відповідач не може вважатись таким, що повністю відшкодував завдані збитки і тому відповідну різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та завданою шкодою суд стягує у примусовому порядку.

За обрахунками суду, вказана різниця, яку необхідно стягнути на користь позивача з ПрАТ «СК «УНІКА» становить 19947,15 гривень (86888,43 - 66941,28 = 19947,15).

Тому, в частині вимог до ПрАТ «СК «УНІКА» позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що ж стосується позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 , такі підлягають до задоволення частково.

Так, Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Подібні за змістом висновки сформульовані також у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі № 344/3008/17, від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19, від 16.02.2022 року у справі № 709/370/20.

Як уже зазначалось вище, позивач фактично витратила на ремонт автомобіля 154070,0 гривень.

Різниця між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням становить 67181,57 гривень (154070 - 86888,43 = 67181,57) і з врахуванням згаданих вище висновків Верховного Суду, її необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_3 , який є винуватцем ДТП.

Доводи представника позивача про те, що з відповідача ОСОБА_3 також необхідно стягнути 6000,0 гривень витрат за проведення експертизи суд до уваги не приймає, оскільки різницю між завданими збитками та виплаченим страховим відшкодуванням суд обчислив не з урахуванням вартості відновлювального ремонту, яка зазначена у висновку, а з урахуванням суми, яку позивач фактично сплатила за ремонт автомобіля.

Одночасно, слід також відхилити доводи представника відповідача про те, що розмір завданих збитків знаходиться в межах ліміту відповідальності страховика, оскільки між ПрАТ «СК «УНІКА» та ТОВ «РЕД БУЛЛ УКРАЇНА» було укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № 131457/4450/0000963 від 02.05.2024 року (а.с.199-208), який був чинним на момент вчинення ДТП.

Зокрема, за змістом п. 8.2 цього договору, шкода, заподіяна майну третьої особи в результаті настання страхового випадку підлягає відшкодуванню тільки в тому розмірі, який перевищує ліміти відповідальності на одного потерпілого, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У справі яка розглядається ліміт відповідальності ПрАТ «СК «УНІКА» згідно полісу обов`язкового страхування № 221138907 становить 160000,0 гривень, що в межах розміру завданих збитків і тому, договір добровільного страхування на спірні правовідносини не поширюється.

В свою чергу, відповідно до статей 28, 29 Закону 1961-IV, страхове відшкодування, яке виплачується в межах дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, завжди зменшується на коефіцієнт фізичного зносу.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна ціна позову становила 93128,72 гривень. Суд задовольнив позовні вимоги на суму 87128,72 гривень, що становить 93,56% від загального розміру позовних вимог.

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, що стверджується відповідною квитанцією (а.с.1). Отже, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивача слід стягнути 1133,20 гривень судового збору, що становить 93,56% від розміру сплаченого судового збору.

Безпосередньо з відповідача ПрАТ «СК «УНІКА» судом стягнуто страхове відшкодування у розмірі 19947,15 гривень, що становить 22,89% від загального розміру задоволених позовних вимог. Відповідно, з ПрАТ «СК «УНІКА» на користь позивача слід стягнути 259,39 гривень судового збору, що становить 22,89% від суми судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача. Як наслідок, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути 873,81 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_2 недоплачене страхове відшкодування у розмірі 19947,15 гривень (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок сім гривень 15 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану шкоду у розмірі 67181,57 гривень (шістдесят сім тисяч сто вісімдесят одна гривня 57 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 259,39 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 873,81 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул.Олени Теліги,6В, .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Повний текст судового рішення складено - 25 вересня 2025 року.

Суддя Грицко Р.Р.