РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/614/25

Провадження № 2/293/411/2025

25 вересня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі

головуючого судді Збаражського О.М.,

з участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача Левчук Т.В.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ СПРАВИ

28.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, за змістом якого просить стягнути на свою користь з Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирське району Житомирської області втрачену заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03.10.2022 року по 05.12.2024 року у розмірі 676408,20 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.03.2025, зокрема, визнано незаконним та скасовано рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 607 від 09.09.2022 про дострокове розірвання контракту та звільнення директора Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області ОСОБА_1 , на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, визнано незаконним та скасовано розпорядження Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 302-к/тр, від 26 вересня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 , змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області з «03 жовтня 2022 року» на «05 грудня 2024року» і формулювання підстави звільнення на пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Однак відповідач виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу не здійснив.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

28.05.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Збаражському О.М. для розгляду.

Ухвалою суду від 03.06.2025 позов прийнятий до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.07.2025.

01.07.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 22.07.2025.

18.07.2025 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідачем зазначається, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач повністю визнає факт своєї відсутності на робочому місці, починаючи з 28.07.2022. Крім того даний факт підтверджується складеними відповідачем актами.

22.07.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 25.08.2025.

29.07.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач підтримав заявлені до відповідача позовні вимоги у повному обсязі.

25.08.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 22.09.2025.

В судовому засіданні 22.08.2025 позивач та його представник позов підтримали з підстав викладених у позові, просили його задовольнити.

Представник відповідача повторно не прибув в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

22.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, призначивши дату його оголошення на 25.09.2025.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ,

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.03.2025, зокрема, визнано незаконним та скасовано рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 607 від 09.09.2022 «Про дострокове розірвання контракту та звільнення директора Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області ОСОБА_1 », на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 302-к/тр, від 26 вересня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». У задоволенні позову в частині поновлення на посаді директора Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області відмовлено. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області з «03 жовтня 2022 року» на «05 грудня 2024року» і формулювання підстави звільнення з «згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України, пункту 23 трудового Контракту від 05.12.2019», на «у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України». Рішення суду не оскаржено та набрало законної сили 29.04.2025 (а.с.19-29).

Згідно заяви від 23.04.2025 до Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області ОСОБА_1 просив виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу (а.с. 30).

Листом Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 15.05.2025 у задоволенні заяви відмовлено (а.с. 31).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, станом на 20.06.2024, ОСОБА_1 нарахована заробітна плата КП «Здобуток» в січні 2022 року, лютому 2022 року, березні 2022 року, липні 2022 року та серпні 2022 року (а.с.64-66).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 2ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком №100.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату (див. постанову Великої Палати ВС від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19).

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою).

Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Так, за ст. 117 КЗПП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За статтею 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві.

Отже, нормами ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Так, вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за період вимушеного прогулу, суд виходить з того, що норми ч. 1 ст. 115 КЗпП України встановлюють обов`язок роботодавця з виплати заробітної плати працівникам.

При цьому, як установлено судом з відомостей податкового органу заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась саме Комунальним підприємством «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Згідно ч. 4 ст. 83 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.03.2025, зокрема, визнано незаконним та скасовано рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 607 від 09.09.2022 про дострокове розірвання контракту та звільнення директора Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області ОСОБА_1 , на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, визнано незаконним та скасовано розпорядження Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 302-к/тр, від 26 вересня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 , змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області з «03 жовтня 2022 року» на «05 грудня 2024року» і формулювання підстави звільнення на пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Таким чином, суд констатує наявність вини роботодавця - відповідача Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області у невиплаті належних звільненому працівникові - позивачу ОСОБА_1 заробітної плати за період з 04 жовтня 2022 року по 05 грудня 2024року.

Згідно наданих позивачем доказів та розрахунку суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 676408,20 грн. (з урахуванням сум відрахованих податків та інших платежів).

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Так, абз. 3, 4 п. 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За змістом абз. 2 п. 3 Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З урахуванням вказаних положень, судом здійснено розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу: 56375,23 грн (сума нарахованої заробітної плати за лютий та березень 2022 року) : 42 (кількість робочих днів у лютому та березні 2022 року) х 568 робочих днів (за період з 04 жовтня 2022 року по 05 грудня 2024року) = 762409,36 грн (без виключення сум відрахування на податки та інші платежі), що становить 613739,53 грн з урахуванням сум відрахованих податків та інших платежів у розмірі 19,5 %.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» також роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, в резолютивній частині рішення підлягає зазначенню сума, яка підлягає до стягнення, без виключення сум відрахування на податки та інші платежі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі RuizTorija v. Spain від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, рішення від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу за період з 04 жовтня 2022 року по 05 грудня 2024року в сумі 762409 (сімсот шістдесят дві тисячі чотириста дев`ять) грн 36 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач:

Комунальне підприємство «Здобуток» Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, адреса місцезнаходження: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, вул. Л.Ступницького, 68, .

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ