КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 758/1744/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва» - адвоката Шмигельської Світлани Миколаївни на рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року в складі судді Захарчук С.С.,

встановив:

06.02.2019 Комунальне підприємство «Куренівське Подільського району міста Києва» ( далі - КП «Куренівське Подільського району м. Києва» ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що КП «Куренівське Подільського району м. Києва» утворено на підставі рішення Подільської районної умісті Києві ради від 07 грудня 2007 року №240 " Про удосконалення структури управління житловим господарством Подільського району".

Відповідно до п. 4. 2 Статуту, предметом діяльності підприємства є:

4.2.1. Обслуговування жилого та нежилого фонду: виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна ( поточне обслуговування та ремонт, контроль систем опалення та кондиціювання, прибирання та загальний догляд за приміщеннями тощо);

4.2.5.Надання інших житлово-комунальних послуг на умовах і в порядку встановлених чинним законодавством України.

22.08.2017 КП «Куренівське Подільського району м. Києва» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02 січня 2018 року КП «Куренівське Подільського району м. Києва» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2010 по 31.03.2015 в сумі 54 124,21 грн відмовлено.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно довідки, виданої КЦ "Центр комунального сервісу" є наймачами квартири АДРЕСА_1 , проживають в ній та користуються послугами, що надавались позивачем.

Відповідачі не в повному обсязі та несвоєчасно сплачують квартирну плату та плату за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідачів перед позивачем за період з 01.09.2010 по 31.03.2015 складає 82 632,77 грн, з яких: 54 124,21 грн - основна сума заборгованості; 23 940,79 грн - інфляційні нарахування; 4 567,77 грн - 3 % річних.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2010 по 31.03.2015 в сумі 82 632,77 грн та судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що станом на 01.01.2023 відповідачами була погашена сума основної заборгованості в розмірі 54 124 грн 21 коп., а тому правові підстави для їх стягнення відсутні.

Ураховуючи те, що позивачем ні в позовній заяві, ні в доданих документах не додано доказів на обґрунтування вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а саме не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку також про відсутність правових підстав для задоволення решти заявлених позовних вимог.

24.04.2025 представник КП «Куренівське Подільського району міста Києва» - адвокат Шмигельська С. М. через систему "Електронний суд" подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 23 940,79 грн інфляційних втрат та 4 567,77 грн 3 % річних та прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначила, що оплата основного боргу у розмірі 54 124, 21 грн була здійснена відповідачами у 2023 році, тобто після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі. Сплата основної суми заборгованості відповідачами не нівелює того факту, що така оплата була здійснена саме з тривалим простроченням грошового зобов`язання, що має наслідком застосування стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

До позовної заяви позивачем був доданий розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2010 по 31.03.2015, в якому було наведено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за кожен місяць прострочення заборгованості, який судом першої інстанції не було взято до уваги.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що КП «Куренівське Подільського району м. Києва» є особою, що надає житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , та користуються послугами, що надавались позивачем в період з 01.09.2010 по 01.03.2015.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачів за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2010 по 31.03.2015 становить 54 124,21 грн.

22.08.2017 КП «Куренівське Подільського району м. Києва» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02 січня 2018 року КП «Куренівське Подільського району м. Києва» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2010 по 31.03.2015 в сумі 54 124,21 грн відмовлено.

З огляду на те, що станом на час звернення до суду з даним позовом заборгованість відповідачами погашена не була, позивач просив стягнути суму заборгованості 54 124,21 грн; 23 940,79 грн - інфляційні нарахування; 4 567,77 грн - 3 % річних за період з 01.09.2010 по 31.03.2015.

Судом встановлено, що станом на 01.01.2023 заборгованість відповідачів за житлово-комунальні послуги відсутня (а.с.89).

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу у зв`язку з її добровільним погашенням відповідачами сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних та інфляційної складової боргу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано відповідного розрахунку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Положенням частини 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з вимогами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово- комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що три проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог ст. 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України.

З огляду на те, що оплата основного боргу здійснена відповідачами після звернення до суду з даним позовом, підстави для звільнення відповідачів від відповідальності за порушення ними грошового зобов`язання відсутні.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 у суді першої інстанції подала заяву про застосування строків позовної давності.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно до частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, відповідачами в травні 2012 року здійснено сплату 9 542,36 грн при нарахованому місячному платежі 912,45 грн, в червні 2012 року - 9 257,84 грн при нарахованому місячному платежі 918, 19 грн, в червні 2014 року -5 080,40 грн при нарахованому місячному платежі 780,13 грн, в травні 2017 року - 407, 21 грн (а.с.132) при нарахованому платежі 288,95 грн, що свідчить про визнання ними боргу та переривання строку позовної давності.

З огляду на наявність в матеріалах справи розрахунку заявлених вимог в частині нарахування 3 % річних та інфляційних втрат (а.с. 13), який відповідачами спростовано не було, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутність такого розрахунку є підставою для звільнення від відповідальності за порушення строків сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги.

За таких підстав колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних у розмірі 4 567,77 грн та інфляційних втрат у розмірі 23 940,79 грн.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги в частині стягнення 54 124,21 грн задоволено відповідачами після пред`явлення позову, а вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 4 567,77 грн та інфляційних втрат у розмірі 23 940,79 грн задоволено в повному обсязі, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про видачу судового наказу, у видачі якого було відмовлено ( ч. 2 ст. 164 ЦПК України) в розмірі 1 921,00 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 2 305,20 грн, всього 4 226,20 грн, по 1 408,73 грн з кожного.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва» - адвоката Шмигельської Світлани Миколаївни задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) 3 % річних у розмірі 4 567,77 грн та інфляційних втрат у розмірі 23 940,79 грн, всього 28 508,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 226,20 грн, по 1408,73 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук