Справа №345/4228/25
Провадження № 2/345/1910/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Гапоненка Р.В.,

секретаря судового засідання Баран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуш в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

представник ФОП Галкіна Г.О. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути солодіарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 1379,47 грн., яка складається з 1053,36 грн. боргу за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2019 по квітень 2021, інфляційні втрати у розмірі 272,77 грн., 3 % річних у розмірі 71,34 грн., а також судові витрати у розмірі 8211,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом. Відповідно до протоколу електронного аукціону №BRD001-UA-226 від 07.11.2024 переможцем аукціону є ФОП ОСОБА_1

14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП ОСОБА_1 укладено акт про придбання майна на аукціоні.

Згідно додатку № 1 до вказаного Акту зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради. Придбавши майно КП «Екосервіс» Калуської міської ради позивач отримав право вимоги, яке раніше належало КП «Екосервіс» Калуської міської ради, що надає статус правонаступника, тобто є новим кредитором до мешканців за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідно до Акту звірки розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з вересня 2019 по квітень 2021 заборгованість з надання послуг з управління побутовими відходами становить 1053,36 грн. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , власниками є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 . Таким чином, з огляду на приписи статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідачі не погасила дану заборгованість перед позивачем, як правонаступником КП «Екосервіс» Калуської міської ради, позивач має право вимагати відшкодування інфляційних витрат розмір яких склав 272,77 грн. та нарахування 3% річних на суму заборгованості, яка склала 71,34 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28.08.2025 від представника позивача Полятикіна М.М. до суду надійшло клопотання про долучення доказів, в якому просить згідно доданих документів стягнути з відповідачів солідарно витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3279,50 грн.

02.09.2025 від представника позивача Полятикіна М.М. до суду надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 344,11 грн., яка складається з інфляційних втрат у розмірі 272,77 грн., 3 % річних у розмірі 71,34 грн., оскільки одним з відповідачів добровільно здійснено часткове погашення заборгованості в сумі 1053,36 грн.

10.09.2025 від представника відповідача ОСОБА_4 адвокат Загородній Є.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить провадження у справі про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, вирішити питання про повернення позивачу 50% від сплаченого ним судового збору, а також про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору у зв`язку з інвалідністю ІІ групи, у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю, стягнути з позивача на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. Відповідач ОСОБА_4 визнає позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних. При тому, ОСОБА_6 уже сплатила позивачу основну заборгованість. Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому згідно чинного законодавства звільнена від сплати судового збору. З приводу стягнення на користь позивача 3 279,50 витрат на правову допомогу представник позивача зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджено, що представництво позивача ОСОБА_1 у рамках цієї справи здійснює представник за довіреністю ОСОБА_7 , який, згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України, не є особою, яка має право на заняття адвокатською діяльністю. Від імені ОСОБА_1 позовну заяву з додатками, а також усі інші процесуальні документи, подавав саме ОСОБА_7 . Отже, витрати на юридичні послуги, надані іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 ЦПК. Таким чином, сам факт укладення договору про надання професійної правничої допомоги між ФОП ОСОБА_1 та АБ «Юлії Біжко» від 14 липня 2025 року не може слугувати належною підставою для стягнення з відповідача витрат у заявленому розмірі. Адже у матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження того, що у межах розгляду цієї справи правничу допомогу надавала адвокат Біжко Ю.О. Вважає, що витрати на користь позивача не можуть бути віднесені до категорії витрат на професійну правничу допомогу та не підлягають компенсації. Додано заяву від 06.09.2025 підписану відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якій зазначено, що останні підтримують доводи зазначені у відзиві на позовну заяву.

15.09.2025 від представника позивача ОСОБА_7 до суду надійшла відповідь на відзив в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 344,11 грн., яка складається з інфляційних втрат у розмірі 272,77 грн., 3 % річних у розмірі 71,34 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 6279,50 грн. А також 605,60 грн. судового збору стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що визнання позову врегульовано ст. 206 ЦПК України, і не тягне за собою закриття провадження у справі. Визнання позову відповідачем не може бути підставою для закриття провадження у справі. Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги, то 50% від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 605,60 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету. Решту суму судового збору в розмірі 605,60 грн. необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача, враховуючи, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, яка звільнена від сплати судового збору. Щодо витрат за надання правничої допомоги зазначає, що правнича допомога позивачу надавалась Адвокатським бюро «Юлії Біжко», адвокатом Біжко Юлією Олександрівною, яка є адвокатом, що підтверджується доданими доказами. Відповідно до положень чинного Цивільного процесуального кодексу України, до складу судових витрат включаються лише витрати на правничу допомогу, надану саме адвокатом, за умови їх документального підтвердження, а отже на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано належні й допустимі докази.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_8 та її представник адвокат Загородній Є.О. у судове засідання не з`явилися, однак від представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відзив на позов не подавали, в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом.

Відповідно до протоколу електронного аукціону № BRD001-UA-226 від 07.11.2024 переможцем аукціону є ФОП ОСОБА_1 та 14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП ОСОБА_1 укладено акт про придбання майна на аукціоні.

Згідно додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради, зокрема, в якому містяться відомості про ОСОБА_2 у якої наявна заборгованість у розмірі 1053,36 грн. за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до інформаційної довідки № 421416041 від 07.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної власності по частці належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Згідно з актом звірки розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.08.2019 по 31.12.2024 розмір заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 становить 1053,36 грн.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, є індивідуальним споживачем.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 ч. 1 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

В силу дії п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Судом встановлено, що, придбавши майно КП «Екосервіс» Калуської міської ради, позивач отримав право вимоги, яке раніше належало КП «Екосервіс» Калуської міської ради, що надає статус правонаступника, тобто він є новим кредитором щодо відповідачів, які є співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_1 , та між ними і КП «Екосервіс» Калуської міської ради, правонаступником якого є ФОП ОСОБА_1 , виникли договірні відносини щодо надання послуг з управління побутовими відходами на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 . Вони фактично користувалися наданими послугами та не зверталися щодо припинення від надання таких послуг. Таким чином між КП «Екосервіс» та відповідачами виникли договірні відносини щодо надання послуг з управління побутовими відходами на підставі відкритого особового рахунку.

КП «Екосервіс» надавав відповідачам відповідні послуги, однак останні не виконували свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 1053,36 грн., яка згідно з доданою до матеріалів справи платіжною інструкцією від 01.09.2025 була погашена відповідачкою ОСОБА_4 .

Оскільки відповідачі вчасно не погасили дану заборгованість перед позивачем, як правонаступником КП «Екосервіс» Калуської міської ради, позивач має право вимагати відшкодування інфляційних витрат, розмір яких склав 272,77 грн., та нарахування 3% річних на суму заборгованості, яка склала 71,34 грн.

Доказів належного виконання зобов`язання щодо сплати інфляційних витрат та 3% річних відповідачі суду не надали, не подали будь-яких доказів на спростування користування ними наданими їм КП «Екосервіс» послугами. Натомість відповідачка ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву вказала, що дані вимоги позивача визнає.

Таким чином, заборгованість яка складається з інфляційних збитків та 3 % річних становить 344,11 грн. та її необхідно солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги, то 50% від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 605,60 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

З доданого до матеріалів справи пенсійного посвідчення серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи довічно.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ч. 6 статті 141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі по 302,80 грн. (605,60 грн. / 2) з кожного.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Отже, у малозначній справі здійснювати представництво особи в суді може особа, яка не є адвокатом.

Зважаючи на твердження відповідачки ОСОБА_8 про те, що представництво позивача у рамках цієї справи здійснює представник за довіреністю ОСОБА_7 , який, згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України, не є особою, яка має право на заняття адвокатською діяльністю, а отже, витрати на юридичні послуги, надані іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 ЦПК, суд зазначає наступне.

Поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

3 викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) передбачено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

3 матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було надано: договір про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14.07.2025 укладений між Адвокатським бюро «Юлії Біжко» та ФОП ОСОБА_1 ; додаток № 1 від 14.07.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01; додаток № 2 від 14.07.2025 р. до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01, акт приймання до договору про надання професійної №05 від 27.08.2025 здачі правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025, акт №13 здачі-приймання до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025, загальна вартість наданих послуг становить 6279,50 грн.

В постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду зазначає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

Як зазначено в постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, відповідно до ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).

Однак, суд звертає увагу, що справи про стягнення заборгованості є типовими, не є особливо складними, адвокат не брав участь у судових засіданнях, ним було тільки надано послугу з підготовки позовної заяви та відповіді на відзив. З огляду на наведене, враховуючи заяву відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що сума судових витрат, яку просить стягнути позивач, не є співмірною із складністю справи та іншими істотними обставинами, а тому, вартість такої послуги, а сааме 6279,50 грн., в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною. Таким чином, суд прийшов до висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 2500,00 грн.

Відповідачка ОСОБА_8 на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката додала договір про надання професійної правничої допомоги №01/09-1 від 01.09.2025 укладений між нею та адвокатом Загороднім Є.О., акт приймання передачі наданих послуг від 06.09.2025 на загальну суму 2500 грн., платіжну інструкцію від 02.09.2025, призначення платежу оплата послуг адвоката у справі №345/4228/25.

Оскільки сторонами надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі по 833,33 грн. (2500,00 грн. / 3) з кожного. З позивача на користь відповідача ОСОБА_8 підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526, 530, 536, 612, 625, 1050 ЦК України, ст.ст. 1, 5, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 76, 76, 80, 81, 89, 141, 247, 259, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_4 адреса: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 РНОКПП: НОМЕР_5 адреса: АДРЕСА_1 , на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 заборгованість у розмірі 344,11 грн., яка складається з інфляційних втрат у розмірі 272,77 грн., 3% річних у розмірі 71,34 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по 302,80 грн. з кожного сплаченого судового збору.

Повернути з рахунку отримувача коштів Головного управління Державної казначейської служби Українив Івано-Франківської області з державного бюджету фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) 50 % сплаченого судового збору в сумі 605,60 грн., який сплачено на підставі платіжної інструкції № 98 від 29.07.2025.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по 833,33 грн. з кожного витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: