Номер провадження: 22-ц/813/1442/25
Справа № 523/4142/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 травня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

12 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 на три місяці після набрання рішенням суду законної сили.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку та будинок.

З метою прийняття спадщини після смерті чоловіка, 21 лютого 2024 року позивачка звернулася до Суворовської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у прийнятті цієї заяви у зв`язку з пропуском 6-ти місячного строку для прийняття спадщини та роз`яснено право звернення до суду.

Як на підставу поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивачка посилалася на те, що з 24 лютого 2022 року розпочалося вторгнення російської федерації в Україну, у зв`язку з чим фактично була припинена робота всіх установ, що ускладнило реалізацію обов`язку своєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, крім того, позивачка вказує, що займалася лікування своєї матері, яка є особою з інвалідністю 2 групи, а саме, 28 квітня 2022 року, 05 травня 2022 року, 08 травня 2022 року, 12 травня 2022 року та 16 травня 2022 року позивачка зверталася за медичною допомогою для своєї матері до медичного центру ТОВ «МЦ Медікал» та медичної лабораторії «Смартлаб».

Крім того, у період часу з 31 серпня 2022 року по 23 вересня 2022 року позивачка зверталася за медичною допомогою до стоматолога ОСОБА_4 у зв`язку з різким пульсуючим болем, асиметрією обличчя, набряком м`яких тканин та підвищенням температури тіла до 38,3.

Через сукупність наведених вище обставин, позивачка не мала фізичної можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ульянов І.М., просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Окрім підстав, якими обґрунтовано позов, скаржниця посилається також і на те, що суд першої інстанції у повній мірі не надав належну правову оцінку тому, що вона мала намір звернутися із заявою про прийняття спадщини у серпні 2022 року, однак у зв`язку з тим, що захворіла та проходила лікування упродовж усього останнього місяця строку, передбаченого законом для подання заяви про прийняття спадщини, скаржниця не мала фізичної можливості звернутися до нотаріальної контори.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 не скористалася.

В судовому засіданні представник скаржниці, адвокат Ульянов І.М. підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення за доводами скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржниці, адвоката Ульянова І.М., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9), похованням якого займалась позивачка, що підтверджується договором замовлення (а.с. 12, 13).

Відповідно до довідки до акту медико-соціальної експертної комісії № 491329 мати позивачки ОСОБА_5 є особою з інвалідністю другої групи (а.с. 24).

Згідно довідок, досліджень, висновків лікування та обстеження матері позивачки ОСОБА_5 відбувалось у проміжок часу з 05 травня 2022 року по 16 травня 2022 року (а.с. 25-36).

З довідки лікаря стоматолога-ортопеда від 01 березня 2024 року убачається, що позивачка 31 серпня 2022 року зверталась за медичною допомогою до стоматолога та проходила лікування впродовж з 31 серпня 2022 року по 23 вересня 2022 року (а.с. 37).

З дослідженої апеляційним судом копії спадкової справи убачається, що 21 липня 2022 року Суворовською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу за №387/2022 до майна ОСОБА_3 на підставі претензії кредитора.

Листом Суворовської державної нотаріальної контори № 489 від 21 лютого 2024 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців) (а.с.8).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що всупереч вимог процесуального закону, позивачкою не доведено підстави позову, оскільки не надано належних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що у неї були ґрунтовні перепони для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відрилась після смерті чоловіка у встановлений законом строк, а такі обставини, як лікування позивачки та її матері, впродовж не тривалого часу суттєво не вплинути на можливість позивачки своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у передбачений законом строк.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі N 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі N 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі N 450/1383/18, від 14 лютого 2024 року у справі N 357/8183/22.

Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі N 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі N 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі N 754/3327/22).

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі N 548/2415/21).

Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі N 706/275/22.

За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанова Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі N 639/8197/21.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_1 звернулася лише 21 лютого 2024 року, тобто з пропуском встановленого частиною першою статті 1270 ЦК України.

На обґрунтування підстав поважності пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилалася на обставини, зумовлені введенням в Україні воєнного стану, лікуванням її матері, яка є особою з інвалідністю 2 групи, а також проходженням позивачкою лікування у лікаря-стоматолога в останній місяць строку для прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Надавши належну правову оцінку поданим позивачкою доказам на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що причин, пов`язаних з наявністю об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк, позивачка не навела, тому відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У цій справі, спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому останнім днем визначеного законом строку прийняття спадщини було 22 вересня 2022 року. До нотаріуса позивачка звернулася лише 21 лютого 2024 року, тобто пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини становить майже 1 рік 5 місяців.

Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання (див. постанову Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №295/14178/21).

Нетривале перебування позивача на амбулаторному, а не стаціонарному лікуванні не є у розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України тими перешкодами, які унеможливлювали звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини як за місцем знаходження спірного майна, так і за місцем свого проживання (див. постанову Верховного Суду 13 квітня 2022 року у справі № 373/118/20).

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що наведені ОСОБА_1 обставини щодо лікування її матері 28 квітня 2022 року, 05 травня 2022 року, 08 травня 2022 року, 12 травня 2022 року, 16 травня 2022 року, а також наявності у скаржниці захворювання ротової порожнини та проходження нею лікування у проміжок часу з 31 серпня 2022 року по 23 вересня 2022 року, тобто сукупною тривалістю 24 календарних днів, не є поважними причинами пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з тривалими об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Періоди звернення позивачки за медичною допомогою для своєї матері, а також проходження скаржницею лікування у лікаря-стоматолога є значно меншими від встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, крім того, не свідчать про неможливість подання такої заяви засобами поштового зв`язку.

Зміст позовної заяви та апеляційної скарги не містять обґрунтувань поважності причин пропуску звернення із заявою про прийняття спадщини, зокрема у проміжки часу з 23 березня 2022 року по 27 квітня 2022 року, з 17 травня 2022 року по 30 серпня 2022 року.

Доказів того, що у вказані проміжки часу скаржниця мала перешкоди у реалізації можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка, матеріали справи не містять.

Скаржниця не наводить конкретних аргументів з посиланням на докази, яким чином введення в Україні воєнного стану, з урахуванням її місця проживання та відкриття спадщини у м. Одесі, вплинуло на пропуск строку подання нею заяви про прийняття спадщини.

Відтак, скаржницею не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між запровадження правового режиму воєнного стану та наявністю у неї перешкод щодо своєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими зазначені вище висновки суду, з якими не погоджується скаржниця.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова