ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/1100/24Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П.
Провадження № 22-ц/817/896/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря - Дідух М.Є.

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 593/1100/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2025 року, ухваленого суддею Німко Н.П., повний текст якого складено 12 червня 2025 року, у цивільній справі за позовом АТ "Таскомбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 129447,76 грн, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2024 року Акціонерне товариство "Таскомбанк" звернулось в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 із вимогами стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №510/2054026-СК від 06.11.2015 року у розмірі 129 447,76 грн, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог у позові вказано, що відповідно до заяви-договору №510/2054026-СК та Умов надання та обслуговування Кредитної лінії позивач надав позичальнику (відповідачу) грошові кошти у сумі 79 000,00 грн. строком на 12 місяців. Відповідач умови кредитного договору не виконав, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернув, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 129 447,76 грн, з яких: 78 982 (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 37 коп. заборгованість по тілу кредиту; 50 465 п`ятдесят тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень 39 коп. заборгованість за відсотками. З огляду на наведене, позивач вважає, що його порушені права мають бути захищені у судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача в його користь заборгованості за згаданим кредитним договором.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - задоволено повністю.

Стягнуто із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» виниклу станом на 02 червня 2024 року заборгованість за кредитним договором №510/2054026-СК від 06 листопада 2015 року у розмірі 129 447(сто двадцять дев`ять тисяч чотириста сорок сім) гривень 76 коп., з яких: 78 982 (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 37 коп. заборгованість по тілу кредиту; 50 465 п`ятдесят тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень 39 коп. заборгованість за відсотками.

Стягнуто із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2025 року у справі №593/1100/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує, що банк, пред?являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом.

Однак, у заяві-договорі №510/2054026-СК від 06.11.2015 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, також не значиться розмір процентної ставки і у Умовах надання та обслуговування кредитної лінії, на які посилається позивач y позовній заяві.

Також вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в матеріалах справи не міститься підтверджень про конкретні запропоновані АТ "Таскомбанк" при укладенні кредитного договору умови та правила банківських послуг; в заяві договорі, підписаній відповідачем ОСОБА_2 відсутні домовленості сторін про сплату та розмір процентів; наданий банком витяг з публічної пропозиції АТ "Таскомбанк" на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб не підписаний відповідачем ОСОБА_3 .3.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Будь-які інші докази, які б свідчили про узгодження сторонами істотних умов кредитного договору, позивачем не надані.

Крім того, вказують, що відповідно до наданого банком, розрахунку заборгованості за кредитним договором №510/2054026-СК від 06 листопада 2015 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 02 червня 2024 року становить 129 447,76 грн, з яких: 78 982,37 грн заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 50 465,39 грн заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочена)

При цьому, згідно з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 06.11.2015 по 02.06.2024 року вбачається, що відповідачем сплачено на рахунок позивача більше коштів (182744,31), аніж використано відповідачем (123 407, 67). Таким чином враховуючи добровільне повернення відповідачем усієї суми фактично отриманих від банку коштів, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.

Представник АТ "Таскомбанк" в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

ОСОБА_1 у судове засідання, також не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення №569, яке повернулося у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною ним адресою. Проте на адресу суду надіслав заяву, в якій просить, розгляд справи проводити без його участі. Вимоги апеляційної скарги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п. 2, п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи та день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 підписав заяву-анкету на оформлення банківських продуктів в АТ «Таскомбанк», а саме продукту кредитна картка «Велика п`ятірка»(а.с.136, зворіт).

Крім того, 06 листопада 2015 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви-договору №510/2054026-СК на відкриття поточного рахунку з використання електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з встановленням Кредитного ліміту) (а.с.16).

У пунктах 2-3 розділу 1 вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 просив банк відкрити поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів на його ім`я та оформити платіжну картку згідно інформації, наведеної у заяві на випуск електронного платіжного засобу. Просив банк встановити йому на його поточний рахунок у гривні кредитний ліміт в рамках кредитного продукту «Велика п`ятірка» для здійснення операцій за рахунком, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку, в межах якого вона має право здійснювати операції за рахунок наданого банком кредиту та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку в розмірі та на умовах згідно інформації, наведеній у цій заяві-договорі, та на умовах, визначених договором, при цьому зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, згідно умов договору. Погодився з тим, що розмір та строк дії, процента ставка, розмір ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови щодо банківської кредитної картки та кредиту надаються їй згідно з обраним пакетом послуг, кредитним продуктом і приєднанням до договору шляхом підписання цієї заяви-договору, встановлюється відповідно до умов договору та залежить від типу обраного нею пакету послуг та кредитного продукту.

У пункті 5 заяви зазначено, що ОСОБА_1 підтверджує, що він ознайомлений із змістом цієї заяви-договору, договору зі всіма додатками до нього та повністю з ними згідний.

У пункті 1 розділу 2 заяви зазначено, що строк дії кредитного ліміту становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому, після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується на такий же строк, крім певних випадків.

У Додатку 1 до даної заяви-договору, яким є «Умови надання та обслуговування Кредитної лінії, також зазначено, що строк дії кредитного ліміту становить 365 днів з автоматичною пролонгацією. Максимальний розмір ліміту кредитної лінії становить 100000 гривень. Процентна ставка за користування лімітом кредитної лінії під час дії пільгового періоду та процента ставка за користування лімітом кредитної лінії після закінчення дії пільгового періоду встановлюється відповідно до діючих у банку тарифів обраного позичальником пакету послуг та згідно договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 17-18).

На виконання умов зазначеного договору, відповідачу видано кредитні кошти у сумі 79 000,00 грн на строк 365 місяців з автоматичною пролонгацією на такий самий строк.

Відповідно до наданого банком, розрахунку заборгованості за кредитним договором №510/2054026-СК від 06 листопада 2015 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 02 червня 2024 року становить 129 447,76 грн, з яких: 78 982,37 грн заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 50 465,39 грн заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочена) (а.с.121).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 129 447,76 грн, з яких: 78 982,37 грн заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 50 465,39 грн заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочена)

Проте, колегія суддів з такими висновками суду в повному обсязі погодитися не може, з огляду на таке.

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як передбачено частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що 06 листопада 2015 року між останнім та АТ «Таскомбанк» було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору №510/2054026-СК, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку у розмірі 79 000 грн. та користувався вказаними коштами.

Окрім цього, отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів також знайшло своє підтвердження у виписці по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 06.11.2015 по 02.06.2024, з якої вбачається, що відповідачем частково сплачено кредит, що свідчить про те, що відповідач погоджувався з умовами наданими банком та фактично і підтверджує наявність у нього боргового зобов`язання .

Також часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 127/23910/14-ц (постанова від 23.12.2020).

Таким чином, встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «Таскомбанк», заборгованості за тілом кредиту в розмірі 78 982,37 грн.

Таким чином, у колегії суддів не має підстав вважати, що за спірним кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 відсутні зобов`язання, зокрема щодо сплати тіла кредиту.

Відтак, доводи апеляційної скарги з приводу відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані та безпідставні, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку. При цьому, спірний договір в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 50465,39 грн ( в тому числі простроченими), колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 06.11.2015 підписано заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 510/2054026-СК з відкриттям на ім`я відповідача поточного рахунку у гривні, операції за яким здійснюватимуться з використанням електронних платіжних засобів, оформлених на ім`я відповідача, а саме: платіжної картки «Велика п`ятірка».

Судом встановлено, що в заяві-договорі про приєднання до публічної пропозиції від 06.11.2015 та в умовах надання та обслуговування кредитної лінії, що є додатком 1 до заяви- договору( а.с. 16-18) процентна ставка не зазначена. При цьому зазначено лише паспортні дані відповідача, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та контактний телефон. Однак, відсутні відомості про розмір процентів за користування кредитними коштами або будь-які інші умови договору.

Отже, сама по собі підписана заява-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» від 06.11.2015, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, за невиконання умов кредитного договору, оскільки такі істотні умови договору сторонами у встановленому законом порядку не погоджені.

Крім того, обґрунтовуючи право нарахування відсотків, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач посилається на те, що підписуючи заяву-договір № 510/2054026-СК від 06.11.2015 відповідач підтвердив, що погоджується з тим, що публічна пропозиція АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщені на сайті www.tascombank.com.ua), Умови підключення до Клієнт-банку «ТАС24», Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи банку разом з цією заявою-договором становлять договір банківського обслуговування та є його невід`ємними частинами.

Однак доказів того, що вказані документи підписані відповідачем матеріали справи не містять, а також не має підтверджень того, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву- договір № 510/2054026-СК від 06.11.2015.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що долучені банком пакет послуг «Кредитка» наповнення пакету послуг, тарифи та умови обслуговування (а.с.19-21), пакет послуг «Кредитка» (для продукту «Картка «Велика п`ятірка») наповнення пакету послуг, тарифи та умови обслуговування (а.с.23); тарифи по обслуговуванню фізичних осіб за пакетом послуг «Weekend card» (а.с.129), де вказані тарифи за користування продуктами АТ «Таскомбанк» та проценти за користування кредитними коштами введені в дію з 11.07.2017 року, з 02.02.2019 року, з 01.03.2019 року, тоді як заяву - договір відповідач підписав 06.11.2015 (а.с. 16).

Отже, відсутні підстави вважати, що саме саме ці Тарифи та у мови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача (витяг з публічної пропозиція АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб , на яких відсутній підпис відповідача) (а.с.123-128) належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що у цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.tascombank.com.ua), неодноразово змінювалися самим АТ «Таскомбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 листопада 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 серпня 2024 року), тобто банк міг додати до позовної заяви Публічну пропозицію (оферту) та Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб Банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ «Таскомбанк», відсутність у заяві-договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в банку через їх мінливий характер не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 50 465,39 грн є недоведеним, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження досягнення із відповідачем згоди щодо умов, розміру та порядку здійснення таких нарахувань у встановлених законом формі та порядку.

Отже, апеляційна скарга в частині вимог щодо відмови у стягненні з відповідача відсотків ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам у розмірі 50 465,39 грн не відповідає обставинам справи, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає залишенню без змін, як законне та обґрунтоване.

Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд зазначає.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що ціна позову у даній справі становила 129 447,76 грн. З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Таскомбанк» на суму 78 982,37 грн, що становить 61,01 % ціни позову.

За подання до суду апеляційної скарги відповідач сплатив 3633,60 грн судового збору, а його вимоги підлягають задоволенню на 38,99 %, тому він має право на компенсацію сплаченого ним судового збору в сумі 1416,74 грн (3633,60 х 38,99%).

За таких обставин, з позивача слід стягнути на користь відповідача 1416,74 грн , судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2025 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 50 465, 39 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» (вул.С.Петлюри, 30, м.Київ, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний розгляд даної справи в розмірі 1416,74 гривень.

В решті рішення Бережанського районного суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Текст постанови виготовлений 22 вересня 2025 року.

Головуюча Н. М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома