Провадження № 2/756/6951/25
оболонський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

іменем України

26 вересня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Пукала А.В.,

за участю

секретаря судового засідання Пегети І.Е.,

позивачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сьомої київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просив:

- зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржею «Українська біржа Десятинна» 16.09.1996 за № 6612-A/3183 та зареєстрованою 11.10.1996 за реєстровим номером 759;

- скасувати реєстраційний запис (архівний запис) про арешт, реєстраційний номер обтяження: 1342702, зареєстрований 30.09.2004 за № 1342702 реєстратором: Сьома київська державна нотаріальна контора щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної власності в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.1996, зареєстрованого відповідно до законодавства.

Позивач ОСОБА_1 мала вчинити реєстраційні дії щодо державної реєстрації зазначеної квартири, однак їй було відмовлено, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке вона хоче зареєструвати як місце проживання.

За твердженням позивачів, відсутні дані про ухвалу суду, якою накладено арешт, а звернення до відповідних судових установ не підтвердило існування відповідної цивільної справи стосовно ОСОБА_1 .

На думку позивачів, на сьогодні відсутні документи, які могли б бути підставою для реєстрації арешту, а реєстраційний запис містить суперечливі дані й жодним чином не випливає, що арешт був накладений законно або чинний на момент внесення до реєстру. Позивачі наголосили, що цей запис обмежує право власності та унеможливлює реалізацію прав на користування та розпорядження майном і не може бути скасований у позасудовому порядку. Позивачі зазначили, що звернення до архівів судів та до нотаріальної контори не дозволили отримати жодних документів, які б підтверджували чинність та законність арешту або містили хоча б зміст судової ухвали. Позивачі підкреслюють, що будь-які особи, окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які заявляли б права на квартиру, не ідентифіковані. Вказані обставини, на думку позивачів, зумовлюють необхідність зняття арешту та скасування запису у судовому порядку.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2025 року відкрито провадження у справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засідання просила задовольнити позовну заяву з мотивів наведених у ній.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача Сьомої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити розгляд справи без участі представника відповідача і ухвалити рішення на розсуд суду, зазначив, що Сьома київська нотаріальна контора не є належним відповідачем у вказаній справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної власності в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.1996, зареєстрованого товарною біржею «Українська біржа Десятинна» за № 6612-A/3183.

Як вбачається з інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 14029 від 30.04.2025, право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.1996, зареєстрованого товарною біржею «Українська біржа Десятинна» за № 6612-A/3183.

З відповіді Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що 19.05.2025 позивачу було відмовлено у реєстрації місця проживання у цій квартирі у зв`язку з існуючим у Державному реєстрі речових прав записом про арешт.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містить дані про арешт, реєстраційний номер обтяження: 1342702, реєстрацію якого здійснено Сьомою київською державною нотаріальною конторою 30.09.2004 щодо квартири АДРЕСА_3 , власник: ОСОБА_1 , підстава обтяження: ухвала, ВХ.170/ІІ-21, 24.03.1998, Нарсуд, р-н Дарницький.

Відповідно до листа Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2025 Вих. № 5/188/2025, за алфавітними показниками архіву суду за 1997-1998 роки цивільної справи відносно ОСОБА_1 у Дарницькому районному суді м. Києва не зареєстровано.

Аналогічно, згідно з листом Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2025 Вих. № /34586/2025, відповідної справи також не зареєстровано.

Як підтверджує лист Київського державного нотаріального архіву від 01.07.2025 вих. № 1918/01-07, документи (ухвали, постанови, повідомлення тощо) про накладення й зняття заборон та арештів за 1998 рік стосовно даної нерухомості до архіву не передавалися. Одночасно з листа вбачається, що «ухвала, ВХ.170/ІІ-21, 24.03.1998, Нарсуд, р-н Дарницький», за 2004 рік відсутня.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 1, 2 п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Накладена заборона відчуження, впродовж тривалого часу за відсутності виконавчого провадження, порушує право позивача на вільне користування майном, зокрема, існування на даний час підстав для такого обтяження судом не встановлено, позивач позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб.

Вимога позивача, що ґрунтується на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Судом під час розгляду справи не встановлено підстав для збереження арешту майна, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сьомої київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження: 1342702, дата реєстрації 30.09.2004, підстава обтяження: «ухвала, ВХ.170/ІІ-21, 24.03.1998, Нарсуд, р-н Дарницький».

Відомості про учасників справи:

Позивач 1: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Сьома київська державна нотаріальна контора, , адреса: м. Київ, вул. Ахматової, 7/15.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Андрій ПУКАЛО