Провадження №: 4-с/755/143/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

"25" вересня 2025 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

На обґрунтування скарги зазначив, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_4 (мати скаржника) та ОСОБА_5 (син заявника). Рішенням Дніпровського районного суду від 13 січня 2003 року по справі № 2-324/2003 з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 1 561,00 грн завданої матеріальної шкоди та 800,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_3 474,00 грн завданої матеріальної шкоди та 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 19 серпня 2002 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) накладено арешт на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої Десятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 244/2025. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку із наявними обтяженнями на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 19 серпня 2002 року.

Також скаржник зазначає, що за завдані матеріальні збитки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розрахувалися зі стягувачами наприкінці 2003 року у приміщення відділу виконавчої служби. Тому виконавець мав закрити виконавче провадження та зняти арешт з квартири. Листом Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29 липня 2025 року № 90398 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до відомостей АСВП інформації щодо постанови від 03 жовтня 2002 року № 734/1, постанови від 10 липня 2003 року № 212/15, ухвали Нарсуд, р-н Дніпровський від 19 серпня 2002 року на підставі яких накладено арешт на нерухоме майно у відділі не обліковується. У знятті арешта з майна відмовлено. Водночас, в архіві Дніпровського районного суду міста Києва відсутня ухвала від 19 серпня 2003 року.

Наявність арешту нерухомого майна перешкоджає ОСОБА_1 вступити в спадщину. З даною скаргою звертається повторно, у зв`язку із чим заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

З огляду на викладене просив: 1) визнати неправомірною діяльність уповноважених осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 ; 2) зобов`язати уповноважених осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 19 серпня 2002 року на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2003 року.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Вивчивши зміст поданої заяви з доданими до неї документами, суд приходить до таких висновків.

У поданій скарзі ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зняти арешт, накладений на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 .

Скаржник не є власником майна, на яке накладено арешт, однак наявність нескасованого арешту перешкоджає скаржникові реалізувати спадкові права.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При цьому, статтею 448 ЦПК України встановлено, що така скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Як роз`яснено в абзаці п`ятому пункту 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

У пункті 5 вказаної постанови також роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд враховує, що арешт накладено на нерухоме майно - частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Достовірних відомостей про виконавче провадження та підстави накладення арешту на частку у нерухомому майні матеріали скарги не містять, відомості про закриття виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на спірне майно, відсутність невиконаного зобов`язання між стягувачами та боржниками з матеріалів скарги також не встановлено. Поряд з цим, скаржником не підтверджено наявність родинного зв`язку із ОСОБА_6 , факту звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини та відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з накладеним арештом. Водночас, достовірних відомостей про належність ОСОБА_4 спірного майна станом на дату смерті матеріали скарги також не містять. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , не є власником спірного майна, з огляду на відсутність достовірних відомостей про виконавче провадження, ОСОБА_1 не може виступати скаржником у даній справі, процесуальним законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме: звернення до суду з позовом про визнання права власності на спірне майно та зняття арешту з майна, а не шляхом оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України встановлено, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись статями 2-5, 12, 13, 186, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова