Справа № 350/5/25
Провадження № 22-ц/4808/1189/25
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря - Гудяк Х.М.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа: орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3

на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Пулик М.В.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2017 року шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , був розірваний.

У шлюбі у сторін народилась дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначив, що після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, відповідачка у 2022 році залишила територію України та виїхала за кордон, а саме до Сполучених Штатів Америки. З цього часу дитина, ОСОБА_4 , проживає виключно із позивачем, який забезпечує її виховання, навчання, медичний догляд та усі потреби.

Згідно довідок з Ліцею № 10 ім. св. Марії Магдалени Львівської міської ради, де навчається дитина, в період з 18.12.2023 - 07.11.2024 роки мати учениці від моменту вступу до нього зовсім не цікавиться навчальним та виховним процесом дочки, ніколи не відвідувала батьківські збори. Дитиною піклується лише батько.

Зазначив, що відповідачка, виїхавши за кордон, не виявляє жодного інтересу до життя та виховання дитини, не бере участі у фінансовому забезпеченні, не підтримує зв`язку з дитиною, не спілкується з нею ні в особистій, ні у віддаленій формі.

Вважає, що така поведінка є свідченням ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, що суперечить нормам статті 150 Сімейного кодексу України.

У зв`язку з тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, не бере участі у здобутті дитиною повної загальної середньої освіти, у листопаді 2024 року позивач звернувся до суду за видачею судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатами розгляду заяви Позивача, з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати надходження заяви - 11 листопада 2024 року до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Станом на теперішній час позивач, як єдиний опікун дитини, забезпечує всі її права та інтереси, надаючи необхідний рівень матеріального та морального забезпечення, оскільки відповідачка продовж тривалого часу не надає ніякої матеріальної допомоги дитині та не спілкується із дитиною, що свідчить про самоусунення її від виховання.

Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки.

Відповідачка ОСОБА_2 , перебуваючи за кордоном та маючи об`єктивну можливість дистанційно спілкуватися із дитиною, надавати їй матеріальну допомогу та брати участь в життя доньки, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає добровільно матеріальної допомоги на її утримання, що є прямим порушенням статті 150 Сімейного кодексу України.

Така поведінка відповідачки свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків, що створює перешкоди для гармонійного розвитку дитини, позбавляючи її права на повноцінну підтримку з боку обох батьків.

У зв`язку з викладеним просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи, а саме те, що після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, відповідачка у 2022 році залишила територію України та виїхала за кордон, а саме до Сполучених Штатів Америки. Згідно наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листа № 19/29782-25-вих від 10.04.2025 року відповідачка залишила територію України та виїхала закордон 23.08.2021 року, інформація про факт в`їзду відповідачки на територію України опісля 23.08.2021 року відсутня.

Вважає, що судом було допущено формалізм у дослідженні доказів, що зумовлює неправильне установлення обставин.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ним до матеріалів справи не надано належних доказів, що відповідачка веде аморальний спосіб життя та не цікавиться вихованням та розвитком дитини, а також про відсутність матеріалах справи доказів несплати відповідачкою аліментів.

До позовної заяви ним було додано: довідки № 01-15/695 від 18.12.2023 року, № 01-15/321 від 03.06.2024 року, № 01-15/457 від 28.08.2024 року, № 01-15/628 від 07.11.2024року, № 01-15/ 278 від 07.05.2025 року, згідно яких мати учениці ОСОБА_2 від моменту вступу дитини до Ліцею № 10 ім. св. Марії Магдалени ЛМР зовсім не цікавиться навчальним та виховним процесом дочки, ніколи не відвідувала батьківські збори, дитиною піклується батько - ОСОБА_1 . Вважає, що зазначені документи послідовно засвідчують, що відповідачка жодного разу не була присутня на батьківських зборах, не підтримувала жодного зв`язку з педагогічним колективом, не цікавилася успішністю та загальним станом дитини. У довідках також наголошено, що всі питання, пов`язані з життям та навчанням дитини, вирішує виключно батько ОСОБА_1 ..

Суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою акт обстеження умов проживання від 11.11.2024 року, складений службою у справах дітей за місцем фактичного проживання дитини разом із її батьком.

Звертає увагу на пункт акту, в якому зазначено, що мати дитини, ОСОБА_2 до процесу виховання не залучена, зв`язку з дитиною не підтримує, участі у її розвитку не бере. Цей висновок зроблений фахівцями після безпосереднього візиту за місцем проживання дитини, спілкування з батьком, дитиною та оцінки життєвих умов.

Не погоджується з висновком суду про відсутність доказів, які підтверджують несплату відповідачкою аліментів, оскільки до суду першої інстанції його представником було подано клопотання про долучення доказів з розрахунком сплати аліментів згідно судового наказу № 350/1899/24 від 12.11.2024 року виданого Рожнятівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , згідно якого сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.05.2025 року становить 18 879, 75 грн.

Судом першої інстанції не було належним чином досліджено та надано оцінку висновку органу опіки і піклування.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки факту тривалого перебування відповідачки за межами України, а саме в Сполучених Штатах Америки, куди вона виїхала ще у 2021 році та по сьогоднішній день на територію України не поверталась. Обставина постійного перебування відповідачки за кордоном є істотною для справи, оскільки вона прямо впливає на її здатність брати участь у вихованні та утриманні дитини, здійснювати на неї належний виховний, емоційний та соціальний вплив. Виїхавши за кордон, відповідачка свідомо обрала спосіб життя, за якого участь у вихованні дитини фактично зведена до нуля, а її присутність у житті доньки повністю відсутня.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачці право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 серпня 2025 року справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу в межах її доводів.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановивши, що позивачем не надано доказів винної поведінки відповідачки, беручи до уваги те, що відповідачка не втратила інтересу до участі у вихованні дитини, з метою як найкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини, суд вважав, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є передчасним та недоцільним.

Суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин даної справи не доведено,

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 07 травня 209 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 .

Позивач та відповідачка є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 .

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до довідок № 01-15/695 від 18.12.2023 року, №№ 01-15/696 від 18.12.2023 року, № 01-15/321 від 03.06.2024 року, №№ 01-15/322 від 03.06.2024 року, № 01-15/456 від 28.08.2024 року, № 01-15/457 від 28.08.2024 року, № 01-15/628 від 07.11.2024 року, № 01-15/ 278 від 07.05.2025 року, виданих Ліцеєм № 10 ім. св. Марії Магдалени Львівської міської ради, мати учениці ОСОБА_4 від моменту вступу дитини до ліцею не цікавиться навчальним та виховним процесом дочки, ніколи не відвідувала батьківські збори. Дитиною піклується батько - ОСОБА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 11.11.2024 року складеного службою у справах дітей Івано-Франківського району, було проведено обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 . На момент обстеження був присутній батько дитини. Зі слів ОСОБА_6 вона з матір`ю не проживає 1,5-2 роки, на даний час мати проживає в США, матеріально не утримує.

Відповідно до судового наказу виданого Рожнятівським районним судом івано-Франківської області 12 листопада 2024 року, з ОСОБА_2 стягуються на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати надходження заяви - 11 листопада 2024 року до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Франківської районної міської ради Львівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України регламентовано, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України,та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні

і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитинина гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних

в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Згідно правового висновку, викладеному у постанові Верховного суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23 необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

У постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини».

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звертаючись до суду із цим позовом, посилався на те, що ОСОБА_2 не виявляє жодного інтересу до життя та виховання дитини, не бере участі у фінансовому забезпеченні, не підтримує зв`язку з дитиною, не спілкується з нею ні в особистій, ні у віддаленій формі, що є свідченням ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини.

Також, в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недостатньо обґрунтованим, оскільки в даному висновку не наведено підстав позбавлення батьківських прав, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку, як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а також переконливих доводів щодо доцільності позбавлення батьківських прав, якими орган опіки та піклування керувався під час прийняття рішення.

Зазначений висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, а тому обґрунтовано не врахований судом першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції було вислухано думку дитини ОСОБА_4 , яка повідомила суду, що мати в 2014 році поїхала на заробітки в Польшу. У період з 2021 року по 2023 рік вона проживала разом з мамою в Польші, а в 2023 році мати поїхала на заробітки до Сполучених Штатах Америки, а вона повернулась в Україну та з 2023 року часу проживає в Україні разом з батьком. Мати пропонувала їй виїхати разом з нею до США, але вона не відмовилася.З матір`ю спілкується раз на декілька місяців, мати вітає на свята та завжди пише їй, коли територія України піддається масованим обстрілам.

Отже, судом встановлено, що відповідачка на час розгляду справи проживає Сполучених Штатах Америки, що впливає на можливість бачитися з донькою, брати активну участь в її вихованні, проте, вказане не свідчить про остаточне й свідоме ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків

Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні дочки, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав застосування такого крайнього заходу впливу на матір, як позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав допускається лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що суд належним чином не дослідив подані позивачем докази, а саме: Акт обстеження умов проживання від 11.11.2024 року, довідки з Ліцею, де навчається неповнолітня ОСОБА_4 , оскільки суд встановив обставини справи у достатньому обсязі для ухвалення правильного по суті, законного та обґрунтованого судового рішення. А зазначені докази беззаперечно не доводять факту ухилення ОСОБА_2 від участі у вихованні дочки ОСОБА_4 ..

Заборгованість зі сплати аліментів є недостатнім доказом свідомого ухилення відповідачки від виховання дочки.

Судом першої інстанції надано правову оцінку поданим сторонами доказам і встановлено, що відсутні правові підстави для застосування такого крайнього заходу впливу щодо ОСОБА_2 як позбавлення її батьківських прав відносно дочки.

Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин остаточного й свідомого ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивачем відповідних доказів суду не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків судів першої інстанції по суті вирішення спору не спростовують та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вважає за необхідне змінити рішення шляхом доповнення його резолютивної частини попередженням ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до своїх обов`язків щодо виховання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2025 року змінити шляхом доповнення його резолютивної частини абзацом такого змісту:

«Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2025 року змінити шляхом доповнення його резолютивної частини абзацом такого змісту: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В іншій частині рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева