КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/9183/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Король Інною Олександрівною, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Данілової Т.М., дата складення повної ухвали не зазначена,

у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

встановив:

1. Короткий виклад обставин справи.

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Вимоги заяви мотивує тим, що ОСОБА_2 має намір подати до суду позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна, визнання недійсним договору дарування квартири.

Заявник зазначає, що з вересня 2016 року по 01 жовтня 2022 року він проживав з ОСОБА_1 однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу. У період спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Сторони вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, разом придбавали майно для власних потреб і для дитини, виховували доньку та піклувалися один про одного, фактично реалізуючи взаємні права та обов`язки подружжя.

Під час спільного проживання була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності оформлено на ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу облігацій від 18 лютого 2021 року (первинно закріплено за адресою: АДРЕСА_1 ), договору про участь у будівництві від 18 лютого 2021 року, договору про внесення змін (із зазначенням нової адреси: АДРЕСА_1 ), актів приймання-передачі, витягу з переліку інвесторів, документа про виконання умов правочину та технічного паспорта на квартиру.

Оскільки створення цього майна відбулося під час спільного проживання без реєстрації шлюбу (вересень 2016 року - жовтень 2022 року), а державна реєстрація права власності здійснена вже після розірвання стосунків, відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України виникають підстави для визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності.

06 листопада 2024 року ОСОБА_1 , не отримавши згоди ОСОБА_2 , подарувала зазначене житло своїй матері ОСОБА_4 , що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С.

Вказує, що ОСОБА_4 наразі вживає дії щодо відчуження спірної квартири, про що свідчать оголошення про продаж, розміщені на OLX. У зв`язку із цим заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду чи ефективний захист і поновлення його прав та інтересів.

Мотивуючи наведеним, просить накласти арешт на квартиру, загальною площею 39,5 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим уповноваженим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку) щодо вказаного нерухомого майна.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2025 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру, загальною площею 39,5 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого 06 листопада 2024 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С.

Задовольнивши частково заяву, суд першої інстанції вказав, що між сторонами існує спір щодо законності набуття відповідачем права власності на спірну квартиру, вид забезпечення позову є співмірним позовним вимогам, а також приймаючи до уваги, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує можливість відповідачки ОСОБА_4 , як власниці спірної квартири, на власний розсуд розпоряджатися нею, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Король І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що подана заява про забезпечення позову є необґрунтованою та недоведеною. Єдиним аргументом ОСОБА_2 визначено факт спільного проживання з ОСОБА_1 з вересня 2016 року по 01 жовтня 2022 року, підтвердженням чого він наводить лише свідоцтво про народження дитини. Вказує, що такий документ не може уважатися належним доказом ведення спільного господарства чи підтвердженням проживання однією сім`єю. Усе майно, зареєстроване на ОСОБА_1 , було набуте за її власні кошти або кошти її батьків.

Стверджує, що 12 серпня 2024 року ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену заяву, в якій прямо підтвердив відсутність будь-яких фінансових або майнових претензій до ОСОБА_1 та її родичів, зокрема щодо об`єктів нерухомості. У заяві він зобов`язався не подавати позови про поділ майна, яке належить ОСОБА_1 , серед іншого - квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; машиномісця за тією ж адресою; квартири по АДРЕСА_4 . Таким чином, ОСОБА_2 добровільно підтвердив відсутність претензій та відмовився від можливості заявлення вимог у майбутньому.

Зазначає, що у справі №761/13805/25 Шевченківський районний суд м. Києва 08 квітня 2025 року вже відмовив у задоволенні аналогічної заяви ОСОБА_2 , визнавши її безпідставною та такою, що має ознаки зловживання процесуальними правами. Суд зазначив, що заявник не довів факту відчуження майна та надав лише припущення про можливість його продажу. При цьому наголошено, що усе спірне майно зареєстроване виключно на ім`я ОСОБА_1 , а отже, воно було набуте за її особисті кошти. Вказане рішення ОСОБА_2 оскаржене не було.

Посилання на розміщені на сайті OLX оголошення про продаж квартири також не можуть бути прийняті як належні докази. У поданих матеріалах відсутня конкретизація щодо квартири АДРЕСА_1 , оголошення містить лише вказівку на будинок без зазначення квартири, а також ім`я користувача « ОСОБА_5 », що не дає можливості ототожнити його з відповідачем або спірним об`єктом. Таким чином, позивач не надав підтвердження вчинення реальних дій щодо відчуження майна ОСОБА_4 .

Зазначає, що дії ОСОБА_2 , зокрема повторне подання аналогічних заяв, свідчать про зловживання процесуальними правами з метою чинення тиску на відповідачку. Такі дії спрямовані на примушування ОСОБА_1 до укладення вигідних домовленостей щодо утримання дитини. Заявник неодноразово відкрито зазначав, що використовує судові провадження як інструмент впливу, оскільки «по-іншому вплинути не може».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про накладення арешту на майно, не з`ясував усіх обставин справи, не перевірив належність і допустимість доказів, не оцінив реальність загрози відчуження майна та не навів мотивів щодо збалансованості інтересів сторін. Заява була розглянута без участі відповідачів, що позбавило їх можливості надати власні докази.

Таким чином, оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, за відсутності належного обґрунтування необхідності застосування забезпечення позову та при ігноруванні принципу пропорційності. Самі лише припущення позивача не можуть слугувати достатньою підставою для обмеження прав відповідача шляхом арешту його майна.

Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні адвокат Король І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомляв.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Король І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Згідно даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №376358875 від 29 квітня 2024 року убачається, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_1 (а.с. 26).

З даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №404130783 від 18 листопада 2024 року убачається, що на підставі договору дарування від 06 листопада 2024 року власницею квартири АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_4 (а.с. 27).

На підтвердження тверджень щодо відчуження спірного майна заявником надано скрін-шот із сайту olx.ua.

Із даних наданого скрін-шоту убачається, що на сайті з продажу наявне оголошення про продаж однокімнатної квартири на 6 поверсі у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 49-50).

Згідно даних довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості убачається, що квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 39,5 кв.м та знаходиться на 6 поверсі 22-поверхового будинку (а.с. 28-30).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині ненадання ОСОБА_2 доказів на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_1 з вересня 2016 року по 01 жовтня 2022 року, колегія суддів зазначає, що такі обставини підлягають встановленню під час вирішення спору по суті.

Разом з цим, предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову, під час вирішення якої обґрунтованість позову не досліджується.

Посилання скаржниці на нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 від 12 серпня 2024 року, в якій останній підтвердив відсутність будь-яких фінансових або майнових претензій до ОСОБА_1 та її родичів, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Оцінку такій заяві має бути надано судом під час розгляду справи по суті у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України.

Твердження скаржниці про те, що повторне подання аналогічних заяв свідчать про зловживання процесуальними правами з метою чинення тиску на відповідачку, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не ґрунтуються на положеннях ЦПК України.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання за заявою, правильно установив, що між сторонами у справі виник спір щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач не надав підтвердження вчинення реальних дій щодо відчуження майна ОСОБА_4 , колегія суддів відхиляє, оскільки вимога скаржниці надання доказів щодо очевидних речей (право відповідача у будь-який момент відчужити майно, що є предметом спору) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано вжив заходи забезпечення позову до пред`явлення позову, оскільки їх невжиття у цьому випадку може утруднити виконання можливого рішення суду.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що згідно положень частини 13 статті 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Король Інною Олександрівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 23 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова