ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8981/25 Справа № 212/5024/25 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/5024/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє авдокат Повалій Олена Василівна, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 червня 2025 року, яке ухвалено суддею Чайкін І.Б.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 червня 2025року,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , з яким ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Петрівського кар`єру ПрАТ «ЦГЗК» стався нещасний випадок внаслідок якого чоловік помер.

За фактом смерті батька, на підприємстві відповідача було проведено розслідування нещасного випадку та складено Акт, яким нещасний випадок було визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом.

Після проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку, було складено Акт, згідно якого нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом.

У зв`язку із трагічною загибеллю батька у 2013 році, позивачка пережила глибокі моральні страждання. Раптова смерть батька стала для неї важким емоційним ударом, який призвів до тривалого стану горя, почуття втрати та незахищеності. Через несправедливі висновки комісії з розслідування нещасного випадку у 2013 році у неї виникли відчуття несправедливості та безпорадності. Вказала, що через те, що відповідальність за нещасний випадок була покладена на її загиблого батька вона відчула на собі осуд і осудливе ставлення з боку родичів іншої загиблої людини, що додатково посилювало її емоційний біль та почуття сорому. Також зазначила, що починаючи з 2021 року вона була змушена підтримувати матір та брати участь у тривалих судових процесах, оскаржуючи висновки комісії, що також завдало великих емоційних та фізичних зусиль, і постійного повернення до травматичних спогадів про обставини смерті батька. Моральна шкода, завдана позивачці, полягає у пережитих душевних стражданнях, пов`язаних зі смертю батька, емоційному виснаженні, тривалому почутті провини, порушенні емоційної рівноваги.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 750 000,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 450 000,00 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК»на користь держави судовий збір в розмірі 4 500,00 гривень.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Повалій О.П., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивачки, просить збільшити її розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивачки та принципу розумності, виваженості і справедливості.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, судом неповно та не всебічно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи. Суд в своєму рішенні не зазначив, з яких розрахунків він виходив визначаючи суму заподіяння моральної шкоди. Суд не взяв до уваги вину відповідача, яка полягає в тому, що підприємство зобов`язано строювати для своїх працівників безпечні умови праці. Зазначає, що судом не враховано характер її моральних страждань, який є дуже великим, оскільки позивачка втратилп близьку людину.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Повалій О.П., до якого додано докази її направлення іншим учасникам справи, відповідач ПрАТ «ЦГЗК» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а якщо суд дійде висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі батька на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, просить зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 150 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір моральної шкоди визначено без врахування конкретних обставин справи, засад розумності, виваженості й справедливості. Судом не було враховано, що саме ОСОБА_2 порушено вимоги правил дорожнього руху, яких він повинен був дотримуватися при виконанні ним його трудових обов?язків 02.06.2013 (але, нажаль не дотримався, результатом чого стала його смерть та смерть його пасажира). Виходячи із обставин справи (наявність 100% вини ОСОБА_2 у настанні з ним та його пасажиром нещасного випадку) відповідач наполягає на тому, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якою передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, і у даному випадку вважає, що таким розміром може бути лише розмір 5% від заявленої суми.

Також вказує, що якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.Вважає, що питання про те, чи повинен відповідач виконувати визначену Податковим кодексом України функцію податкового агента та стягувати податки, а також питання щодо розміру стягнутих податків, залежать не від резолютивної частини рішення суду на час ухвалення рішення, а від змісту податкового законодавства на час виплати доходу, тобто, на час виконання рішення (добровільного чи примусового). Суд першої інстанції, перебравши на себе функцію органу законодавчої влади, своїм рішенням фактично врегулював податкові відносини між державою, платником податків та податковим агентом на майбутнє (тобто на час виплати) та незалежно від того, чи зміняться норми податкового законодавства на момент виплати (оподаткування) стягнутого судом доходу.

Позивачка ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Мотуза О.В., який підтримав апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 та просив її задовольнити, залишивши без задоволення апеляційну скаргу відповідача ПрАТ «ЦГЗК», представника відповідача ПрАТ «ЦГЗК» - адвоката Савельєву Т.Д., яка підтримала апеляційну скаргу відповідача та заперечувала проти доводів апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Повалій О.П., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Повалій О.П., колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дітей (а.с.13).

ОСОБА_4 уклав 27.07.2019 року шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище « ОСОБА_7 » на шлюбне « ОСОБА_8 », що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с. 14).

ОСОБА_2 , станом на 02 червня 2013 року, працював водієм автотранспортних засобів автоколони №2 автотранспортного цеху Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є відповідач.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 04 червня 2013 року (а.с.14).

Відповідно до Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався 02 червня 2013 року о 12:00 годині, затвердженого 21 січня 2025 року, встановлено, що 17 січня 2025 року комісія провела розслідування (спеціальне розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) на перевантажувальному пункті екскаваторів ЕКГ-81 господарчий № НОМЕР_2 та ЕКГ-10 господарчий №7 горизонту +110 метр в маркшейдерських вісях 200-220, базис 600-800 Петрівського кар`єру ПАТ «ЦГЗК» зі смертельним наслідком, зокрема з потерпілим ОСОБА_2 (а.с. 64-75).

Згідно зазначеного Акту, видом події зазначена дорожньо-транспортна пригода на території підприємства, причиною настання нещасного випадку вказано: організаційна - інші: порушення Правил дорожнього руху України, порушено: вимоги дорожнього знаку 3.21 Правил дорожнього руху України; п. 1.10 розділу 1, підпункт б) п.2.3 розділу 2, п.10.1 розділу 10, п.12.3 розділу 12 Правил дорожнього руху України.

У пункті 8 вказаного Акту зазначено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці є: ОСОБА_2 водій автотранспортних засобів автотранспортного цеху ПАТ «ЦГЗК», який порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 ПДР України «В`їзд заборонено», а також порушив вимоги п.1.10 розділу 1, підпункт б) п.2.3 розділу 2 п.10.1 розділу 10, п.12.3 розділу 12 ПДР України, частині: не визначив дану дорожню ситуацію, як небезпечну для подальшого руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну; перед початком руху, перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно був спроможний виявити не вижив негайно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; ОСОБА_9 водій автотранспортних засобів (зайнятий на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі у кар`єрі) ПАТ «ЦГЗК», який порушив вимоги п.1.10 розділу 1, підпункт б) п.2.3 розділу 2, п.10.1 розділу 10, п.12.3 розділу 12 ПДР України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок, який стався під час роботи ОСОБА_2 на ПрАТ «ЦГЗК»,перебуває у причинному зв`язку із його смертю, а тому його доньці має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статей 1167, 1168 ЦК України.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі по 450 000,00 грн., суд виходив того, що сам факт загибелі ОСОБА_2 беззаперечно свідчить про те, що його донька відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Вона втратила близьку людину і таку втрату не можливо відновити, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків і потребує додаткови х зусиль для організації свого життя. При цьому, суд дійшов висновку, що сума компенсації моральної шкоди повинна складати 450 000,00 грн., оскільки заявлена у позові сума у розмірі 750 000,00 грн. не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачці шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачці ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , який загинув в результаті нещасного випадку на виробництві.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Вказані підстави відповідальності ПрАТ «ЦГЗК» за моральну шкоду, спричинену внаслідок загибелі ОСОБА_2 , судом встановлені в повному обсязі.

Так, відповідно до Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався 02 червня 2013 року о 12:00 годині, затвердженого 21 січня 2025 року, встановлено, що 17 січня 2025 року комісія провела розслідування (спеціальне розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) на перевантажувальному пункті екскаваторів ЕКГ-81 господарчий № НОМЕР_2 та ЕКГ-10 господарчий №7 горизонту +110 метр в маркшейдерських вісях 200-220, базис 600-800 Петрівського кар`єру ПАТ «ЦГЗК» зі смертельним наслідком, зокрема з потерпілим ОСОБА_2 (а.с. 54-77).

У пункті 8 вказаного Акту зазначено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці є ОСОБА_2 водій автотранспортних засобів автотранспортного цеху ПАТ «ЦГЗК», та ОСОБА_9 водій автотранспортних засобів (зайнятий на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі у кар`єрі) ПАТ «ЦГЗК».

Отже, доводи представника відповідача з приводу відсутності вини ПрАТ «ЦГЗК» щодо нещасного випадку з ОСОБА_2 , судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги, оскільки матеріалами справи підтверджено, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, остання, у зв`язку із втратою близької людини (чоловіка) переживає нервові потрясіння, вона постійно потребує підтримки, як фізичної так і моральної, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача втрата життєвих зв`язків позивачки з рідною людиною.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в повному обсязі відповідають вимогам діючого цивільного законодавства та роз`ясненням, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 з подальшими змінами, у зв`язку з чим доводи відповідача щодо невстановлення судом першої інстанції підстав відшкодування моральної шкоди з боку відповідача на користь позивачки, зокрема й факту її заподіяння, є необґрунтованими.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що вина підприємства у смерті ОСОБА_2 відсутня, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, потерпілий, працюючи водієм автотранспорту відповідача, отримав травму внаслідок нещасного випадку на виробництві, виним у якому, окрім самого потерпілого, визнано й іншого працівника підтриємства.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставоюдля відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статей 1167, 1168 ЦК України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивачки, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі у справі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивачки, яка втратила близьку людину (батька) та залишилася без його турботи і піклування, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг, як позивачки, так і відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «ЦГЗК» про те, що якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу, колегією суддів відхиляються з наступних підстав.

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, а тому вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачці внаслідок смерті її чоловіка на виробництві.

Подібні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490 св 21).

Отже, врахувавши вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув суму моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов?язкових платежів.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтами у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючисьст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє авдокат Повалій Олена Василівна, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: