КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 398/7121/24 Головуючий у І інстанції Чірков Г.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс», в особі керівника Романенка Михайла Едуардовича,на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 06 квітня 2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» ОСОБА_2 подав заявку на отримання кредиту № 104041144. ТОВ «МІЛОАН» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) електронний ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 104041144 від 06 квітня 2021 року.

Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит № 104041144 від 06 квітня 2021 року з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000,00 грн.

Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав.

08 липня 2021 року на підставі договору відступлення прав вимоги №04Т, ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором № 104041144 від 06 квітня 2021 року на користь ТОВ «ДіджиФінанс», а ТОВ «ДіджиФінанс» набуло права вимоги до відповідача.

Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед ТОВ «Діджи Фінанс» становить 23 000,00 грн, з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 5 000 грн; - заборгованість за відсотками становить 18 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 104041144 від 06 квітня 2021 року в розмірі 23000,00 грн та судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні кредитного договору. Кредитний договір було укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Апелянт наголошує, що кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «МІЛОАН» за допомогою логіна Особистого кабінету і пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних його умов.

Відповідно до п. 2.1. ч. 2 Кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Тобто на рахунок, наданий відповідачем для отримання кредитних коштів.

Зазначає, що при заповненні позичальником реквізитів своєї банківської картки платіжний сервіс автоматично зашифровує їх з ціллю збереження конфіденційності даних банківської картки позичальника та після оцінки платоспроможності позичальника, ТОВ «МІЛОАН» і погодження суми кредиту сторонами, автоматично списує з рахунку кредитодавця погоджену суму кредиту, що фіксується в електронній системі.

Всупереч взятих на себе зобов`язань, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання.

Звертає увагу суду на те, що не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження набуття права вимоги, оскільки витяг із додатку до договору факторингу містить усі необхідні ідентифікуючі дані.

01 серпня 2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Константинова О.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 травня 2025 року залишити без змін.

Згідно з ч.1ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги на основі належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не доведено, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необгрунтованістю. Окрім того суд першої інстанції вказав про те, що позивачем на доведено набуття права вимоги до відповідача.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитися не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06 квітня 2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 104041144.

Згідно умов п. 1.1 Кредитного договору, позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. - 1.4 Кредитного договору, сума кредиту становить 5000,00 грн у валюті: українська гривня. Кредит надається строком на 15 днів з 06 квітня 2021 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 21 квітня 2021 року.

Згідно положень п. 1. 5 Кредитного договору, сукупна вартість кредиту, що включає загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 3000,00 грн в грошовому виразі та 1460,00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, передбачені п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Проценти за користування кредитом: 3 000,00 грн, які нараховуються за ставкою 4 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Процентна ставка: фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків.

Згідно п. 2.1 Кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua.

Як вбачається з п. 5.1 Кредитного договору, позичальник підтверджує, що до укладення цього договору отримав від товариства інформацію, зазначену в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема в ч. 2 ст. 12 цього Закону та в Законі України «Про захист прав споживачів». Надав згоду на передачу Товариству своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану позичальника, його спроможності виконати зобов`язання за Договором та інші цілі визначені правилами. До підписання цього договору ознайомився з усіма його умовами ( у т.ч. викладеними у п. 6.3) та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua. та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до вимог розділу 6 Кредитного договору, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі.

До позовної заяви на підтвердження укладеного кредитного договору № 104041144 від 06 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , позивачем долучено: анкету-заяву на кредит № 104041144, у якій відображено процес оформлення та розгляду заяви 104041144, відомість про щоденні нарахування та погашення, графік розрахунків як додаток № 1 до Кредитного договору № 104041144 від 06 квітня 2021 року, платіжне доручення № 26532037 від 06 квітня 2021 на суму 5000,00 грн.

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 5000,00 грн відповідачеві (позичальнику) підтверджується платіжним дорученням ТОВ «Мілоан» з призначенням платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору 104041144.

З наведеного убачається, що ТОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору.

В подальшому, 08 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 04Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» їх прийняло та передало грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим Договором.

Як убачається із Витягу з Додатку до Договору факторингу № 04Т від 08 липня 2021 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 104041144 від 06 квітня 2021 року на суму 23000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн, заборгованість за відсотками - 18000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак, в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим допустив заборгованість, яка згідно графіку розрахунку позивача становить: загальний розмір заборгованості відповідача складає 23000,00 грн, що складається з простроченого тіла кредиту - 5000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 18000,00 грн.

Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів того, що кредитний договір, укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 був підписаний відповідачем електронним цифровим підписом, оскільки такі обставини спростовуються матеріалами справи, зважаючи на наступне.

Так, у кредитному договорі, зокрема у п. 6.3, приймаючи пропозицію товариства щодо укладення договору, позичальник погодився з усіма додатками та невід`ємними частинами (Правилами та Графіком розрахунків) Договору в цілому та підтвердив, що ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору.

Таким чином, укладаючи кредитний договір у такий спосіб, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо форми його укладення, що передбачено викладеними вище апеляційним судом нормами законодавства.

До позовної заяви було надано відомість про щоденні нарахування та погашення, яка узгоджується із умовами укладеного між сторонами кредитного договору, є чіткою, повною та розгорнутою по складовим кредитного договору. Даних на її спростування матеріали справи не містять.

Жодних доказів на спростування вказаного розміру заборгованості, як і доказів сплати такого боргу, відповідачем до суду не надано.

Контррозрахунку щодо позовних вимог відповідач до суду також не надав.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеним зазначений позивачем розмір заборгованості відповідача за договором про споживчий кредит №7 від 03 жовтня 2021 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зазначено, щост. 204 ЦК Українизакріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності його не спростована.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції невірно зазначив, що позивачем не доведено належного надання первісним кредитором позичальнику кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором.

Отже, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, відтак висновки суду першої інстанції у цій частині є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із матеріалами справи.

Також колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 104041144 від 06 квітня 2021 року від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «Діджи Фінанс», зважаючи на наступне.

Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Як убачається із матеріалів справи, 08 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 04Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» їх прийняло та передало грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим Договором.

Згідно Витягу з Додатку до Договору факторингу № 04Т від 08 липня 2021 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за даним кредитним договором.

Таким чином, враховуючи вище встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи в їх сукупності підтверджується факт укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору, а також переходу права вимоги за кредитним договором від ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», а отже заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс».

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з положеннямист.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання до суду позову у розмірі 2422,40 грн та апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн, що разом складає 6056,00 грн.

Крім того, у позовній заяву ТОВ «Діжди Фінанс» просило суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, наданих адвокатом Стародуб І.В. на підставі договору №42649746 про надання правової допомоги від 01 серпня 2024 року.

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

Так, згідно положеньст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

З наданого до суду першої інстанції детального опису робіт від 01 серпня 2024 року та акту про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30 вересня 2024 року вбачається, що адвокатом Стародуб І.В. надано ТОВ «Діджи Фінанс» правничу допомогу, вартісь якої склала 6 000,00 грн.

В матеріалах справи відсутні заперечення відповідача з приводу заявленного позивачем розміру цих витрат.

З урахуванням обсягу наданих представником позивача відповідних послуг, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, колегія суддів вважає за можливе визначити розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції в розмірі 6 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», в особі керівника Романенка Михайла Едуардовича задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»заборгованість за кредитним договором № 104041144 від 06 квітня 2021 рокуу розмірі 23 000 (двадцять три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійокта витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»: , адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.

Головуючий Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар