СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 4-с/759/80/25
ун. № 759/6398/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Косінської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: державний виконавець Ніжнік Владислав Валерійович Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

у червні 2025 р. представник скаржника звернувся до суду із зазначеною скаргою, просить суд: визнати бездіяльність державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ніжніка В.В. щодо нездійснення примусового стягнення аліментів з пенсії боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні НОМЕР_1, а також щодо ненаправлення Скаржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, протиправною; зобов`язати державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ніжніка В.В. негайно винести та направити до Пенсійного фонду України постанову про звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2; зобов`язати державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ніжніка В.В. негайно направити скаржнику та його представнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1; порушити питання про притягнення державного виконавця Ніжніка В.В. до дисциплінарної відповідальності за допущену бездіяльність та неправомірні дії.

Скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні у Подільському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ перебуває виконавчий лист №759/6398/25 від 28.03.2025 про стягнення аліментів на утримання дитини ВП НОМЕР_1. Постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 була винесена державним виконавцем Ніжніком В.В. 11.04.2025, однак станом на день подання скарги, постанова не була направлена стягувачу. Крім того, державний виконавець Ніжнік В.В. здійснив запит до Пенсійного фонду України щодо доходів боржника, та згідно відповіді, боржник ОСОБА_3 є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 20810 грн 42 коп. Незважаючи на наявність повної інформації про дохід боржника з 11.04.2025, державним виконавцем не було направлено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника до Пенсійного фонду України. Державним виконавцем не вжито жодних заходів щодо примусового виконання судового наказу, що свідчить про тривалу бездіяльність.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження» неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

З`ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до наступного висновку.

Виходячи зі змісту ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено ч.ч. 1,5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 11.04.2025 постановою державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ніжніка В.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.

Відповідно до відповіді на запит № 262793608 від 11.04.2025 Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) до Пенсійного фонду України про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії, розмір їх пенсій та найменування органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває боржник, та інформацію про фізичних осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про їх останнє місце роботи ОСОБА_3 є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 20810 грн 42 коп.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія (судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових-осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з абзацом 2 п. 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний своєчасно, повно і неупереджено вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання судового рішення.

Саме на державу покладається обов`язок вжиття усіх необхідних заходів для того, щоб виконати остаточне рішення суду, та діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, держава не виконає вимог статті 6 Конвенції, як вказано у рішеннях ЄСПЛ «Comingersoll S.A. проти Португалії» (N 35382/97, 06.04.2000 р., § 23); «Глоба проти України» (N 15729/07, 05.07.2012 р., § 27).

За змістом правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28.05.2019 р. у справі N 905/2458/16, принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати, чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі і судом) виконанню остаточного судового рішення, чи навпаки, перешкоджає такому виконанню. Таким чином, дії та рішення виконавця підлягають оцінці судом з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення; оцінка обставин справи, доводів учасників процесу та висновки, зроблені на підставі такої оцінки, не можуть бути на користь обставин, які спрямовані на перешкоджання виконанню остаточного судового рішення.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 р. у справі №619/562/18, належним доказом вжиття усіх передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду; невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» однією з підстав для оскарження до суду є невчинення державним виконавцем дій, передбачених законом.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Матеріалами справи встановлено, що державним виконавцем не було надіслано стягувачу постанову про відкриття провадження, а також не вчинено усіх необхідних і передбачених законом виконавчих дій, чим порушено право стягувача на ефективне виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При цьому суд не вбачає правових підстав для задоволення вказаної скарги в частині вимог про постановлення окремої ухвали в порядку ч. 3 ст. 262 ЦПК України відносно державного виконавця, оскільки, в силу приписів зазначеної статті, постановлення окремої ухвали є правом суду, а не обов`язком.

Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2018 р. у справі №761/32388/13-ц (провадження №61-3251св18) зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Таким чином, суд приходить до висновку, що скарга на дії державного виконавця, відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, у зв`язку з чим підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 608, 1216, 1218, 1282 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, ст.ст. 260, 353, 447, 450, 451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: державний виконавець Ніжнік Владислав Валерійович Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії/бездіяльність органу примусового виконання задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ніжніка Владислава Валерійовича щодо нездійснення примусового стягнення аліментів з пенсії боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, а також щодо ненаправлення стягувачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження, протиправною.

Зобов`язати державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ніжніка Владислава Валерійовича негайно винести та направити до Пенсійного фонду України постанову про звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Зобов`язати державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ніжніка Владислава Валерійовича негайно направити Скаржнику та його представнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1.

У решті скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул`яновська