Справа № 442/2876/25 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/2624/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2025 року, в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2025 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6 000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказувала на те, що 01 вересня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб.

Від даного шлюбу у них народились діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року шлюб між ними було розірвано та присуджено стягувати з відповідача аліменти на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000, 00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2019 року було змінено розмір аліментів на 1/3 частини заробітку, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оскільки, відповідач ухиляється від утримання дітей, вона змушена звернутись до суду з даним позовом, який просила задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2025 року позов задоволено.

Вирішено:

стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6 000, 00 гривень щомісячно, починаючи з 16 квітня 2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000, 00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1 211, 20 гривень судового збору.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши в липні 2025 року апеляційну скаргу, яка підписана його представником ОСОБА_2 , в якій міститься прохання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На думку апелянта, оскаржуване судове рішення є незаконним та таким, що прийнято судом першої інстанції із рядом помилкових тлумачень норм матеріального закону, яким врегульовано спірні правовідносини. Крім цього, оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, оскільки суд посилався на обставини, що мають значення для справи, які не доведені. В оскаржуваному рішенні має місце невідповідність висновків суду реальним обставинам справи що, у свою чергу, призвело до грубого порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до позовної заяви позивачкою не додано жодних належних, достатніх та допустимих доказів, якими б підтверджувалися обставини достатності заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_1 та (або) його майнового стану, як платника аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_6 , у зв`язку із чим заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Водночас, відповідач ОСОБА_1 розуміє свій обов`язок утримувати неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з урахуванням того, що його фінансової допомоги потребує також і повнолітня дочка ОСОБА_7 , що продовжує навчання та проживає окремо від батьків, яка має право самостійно звернутися в суд із позовом про стягнення аліментів до будь-кого із батьків, заявник сплачує у добровільному порядку по даний час у користь позивачки на дочку ОСОБА_6 аліменти у розмірі 3 200, 00 грн щомісячно.

Оскільки заявлені позивачкою у цивільній справі позовні вимоги не підлягали до задоволення (зважаючи на те, що відповідач сплачує аліменти на дочку ОСОБА_6 в добровільному порядку), то не підлягають до задоволення й заявлені вимоги про стягнення із відповідача у користь позивачки понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

Крім цього, ухвалюючи оскаржуване рішення та визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач є особою працездатного віку та може бути працевлаштованим на будь-яку кваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку, розмір якого з квітня 2025 року не може бути меншим ніж 8 000, 00 грн, а відтак вважав, що з такого доходу можуть стягуватися аліменти на дітей. Проте, не врахував, що заявник сплачує аліменти на повнолітню доньку в розмірі 3 000, 00 грн щомісячно до досягнення нею 23 х років та на неповнолітню доньку в розмірі 3 200, 00 щомісячно. Зважаючи на розмір аліментів, присуджений судом оскаржуваним рішенням, загальний розмір коштів, які повинен буде сплачувати відповідач у користь ОСОБА_3 на утримання дочок - повнолітньої ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_6 , становитиме 3 000, 00 грн + 6 000, 00 грн = 9 000, 00 грн, що є більшою сумою від розміру мінімальної заробітної плати, та становитиме непосильний тягар для відповідача ОСОБА_1 .

23 вересня 2025 року зареєстровано відзив представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_8 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому міститься прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2025 року - без змін.

У відзиві сторона позивача висловила свою позицію щодо мотивів апеляційної скарги відповідача, зокрема зазначили, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги, так як вважає, що оскаржуване рішення винесене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звернули увагу, що апелянт є здоровою та працездатною особою, постійно проживає закордоном, що підтверджується його дорученням, долученим представником до матеріалів справи у суді першої інстанції, а це свідчить, що ОСОБА_1 має достатній дохід, щоб мати змогу проживати у Європі, не повертаючись до України. Інших осіб на утриманні не має, аліменти нікому не платить. Судом першої інстанції було враховано, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо утримання дитини та за наведених вище норм права, а також обставин даної справи, а саме, що сторони проживають окремо, донька сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач є працездатним, отримує доходи закордоном, такий розмір аліментів відповідатиме критеріям необхідності та достатності для забезпечення гармонійного розвитку дочки. Тому рішення суду є законним і справедливим

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 01 вересня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб.

Від даного шлюбу у них народились діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 ).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року шлюб між сторонами розірвано та присуджено стягувати з відповідача аліменти на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000, 00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2019 року було змінено розмір аліментів на дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Старша донька сторін, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла повноліття.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6 000, 00 гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 180 СК України регламентує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень;

Відповідно до статті 129 Конституції України, статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач в поданій апеляційній скарзі заперечує щодо позовних вимог позивачки, покликається на те, що він добровільно сплачує аліменти на повнолітню доньку в розмірі 3 000, 00 грн щомісячно та на неповнолітню доньку в розмірі 3200, 00 грн. За умови задоволення позовних вимог сумарна сума стягуваних аліментів становитиме 9 000, 00 грн, що є більшою від розміру мінімальної заробітної плати, і становитиме непосильний тягар для нього. Ці доводи апеляційної скарги позивачкою не спростовані.

Колегія суддів частково приймає до уваги доводи апеляційної скарги, та звертає увагу на те, що зазначені в скарзі обставини не звільняють батька від обов`язку утримувати неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечувати одержання нею коштів необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. Відповідач є особою працездатного віку, доказів, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.

За встановлених вище обставин справи, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін та інтереси доньки сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів доходить висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду слід змінити, зменшивши такий з 6 000 грн до 4 000 грн.

Колегія суддів роз`яснює сторонам, що у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вказане, рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши суму стягуваних аліментів з 6 000, 00 грн до 4 000, 00 грн щомісячно і відповідно до часткового задоволення позовних вимог перерозподілити судові витрати за розгляд справи судом першої інстанції пропорційно до задоволених вимог. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, згідно частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням результатів розгляду апеляційної скарги, задоволення такої частково, з ОСОБА_1 слід стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог в дохід держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 726 грн 60 коп. та на користь ОСОБА_3 2 668 грн 00 коп. (дві тисячі шістсот шістдесят вісім гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу.

З урахуванням того, що ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 741 грн 90 коп. (сімсот сорок одна гривня 90 коп.) підлягає компенсації ОСОБА_1 за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2025 року змінити, зменшивши суму стягуваних аліментів з 6 000, 00 грн (шість тисяч гривень 00 коп.) гривень до 4 000, 00 грн ( чотири тисячі гривень 00 коп.).

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ) в дохід держави 726, 60 грн (сімсот двадцять шість гривень 60 коп) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 668, 00 грн (дві тисячі шістсот шістдесят вісім гривень 00 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ) за рахунок держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 741, 90 грн (сімсот сорок одна гривня 90 коп.), в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич