УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Майстренка О.М., за участю секретаря Горобчук К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Черкасова Є.В. у порядку ст.447 ЦПК України,-

встановив:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця у порядку ст.447 Цивільног процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в якій просила: визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Черкасова Є.В. щодо невинесення постанови про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_1. Скасувати постанову головного державного виконавця Пішковцій О.В. відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 01.09.2014 про накладення арешту на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.08.2014 головним державним виконавцем Пішковцій О.В. відділу ДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 26.02.2014 року №2-1066/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Базис» боргу у розмірі 1 123 219,60 грн.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.09.2014 в межах ВП НОМЕР_1 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми боргу.

27 серпня 2015 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Черкасовим Є.В. було винесено постанову про повернення стягувану виконавчого документа, в якій зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 27.08.2016.

Станом на сьогодні, юридична особа стягувач ПАТ «АКБ «Базис» є припиненою внаслідок виконання процедури банкрутства. Інформація про передачу права вимоги стягувача третім особам відсутня.

Жодна особа не заявляла клопотання про продовження строку для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

17 квітня 2025 року представник заявника, адвокат Верховська Н.О. звернулася до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про скасування вказаного арешту майна.

У відповідь на вищевказану заяву, 12.06.2025 від Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов лист №129137 про те, що законодавством не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищеними, а тому Відділ не має правових підстав для задоволення заяви.

До початку судового розгляду від представника боржника ОСОБА_1 , адвоката Верховської Н.О. надійшла заява про розгляд скарги без її участі. Зазначила, що скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Інші заінтересовані особи не з`явились. Їх неявка в разі, якщо вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

ВІдповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 18.08.2014 головним державним виконавцем Пішковцій О.В. відділу ДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 26.02.2014

№2-1066/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Базис» боргу у розмірі 1 123 219,60 грн.

Постановою головного державного виконавця Пішковцій О.В. відділу ДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 01.09.2014 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у ВП НОМЕР_1 в межах суми боргу.

12.06.2025 листом Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 129137 надано відповідь на заяву, з якої вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищеними, а тому Відділ не має правових підстав для задоволення заяви.

Відповідно до ст.57 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент проведення виконавчого провадження) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Зазначений правовий висновок визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №813/1341/15 та і у постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №712/12136/18.

Так, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п.18 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 виходячи зі змісту ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи викладене, скарга підлягає задоволенню, оскільки бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено права боржника.

Керуючись ст.ст.447 - 453 ЦПК України, суд,-

постановив:

Скаргу боржника ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Черкасова Є.В. у порядку ст.447 ЦПК України - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність посадової особи Солом`янського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відмови боржнику ОСОБА_1 у знятті арешту з її майна, накладеного постановою головного державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 01 вересня 2014 року.

Скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_1 , накладений постановою головного державного виконавця Пішковцій О.В. відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 01.09.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП НОМЕР_1.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. Майстренко