Справа № 642/3236/21
Провадження № 6/642/121/25
УХВАЛА

Іменем України

29 вересня 2025 року Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участю секретаря Панової М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали заяви ст. державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Романа Вікторовича про затвердження мирової угоди в порядку виконання судового рішення,

встановив:

До суду надійшла заява ст. державного виконавця Індустріального ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Р.В. про затвердження мирової угоди, поданої виконавцю в порядку примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м.Харкова №642/3236/21 від 03.12.2021 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики.

Боржник та стягувач в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд заяви державного виконавця без їх участі, просили затвердити мирову угоду.

Державний виконавець надав до суду заяву, в якій просив затвердити мирову угоду та розглядати заяву без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши матеріали цивільної справи, заяву з додатками, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03.12.2021 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 15.03.2020 задоволено та стягнуто суму боргу в розмірі 248 400 грн.

На виконання вказаного рішення Ленінський районний суд міста Харкова видав виконавчий лист №642/3236/21, який перебуває на примусовому виконанні в Індустріальному ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Стягувач ОСОБА_2 та боржник ОСОБА_1 03.09.2025 звернулись до державного виконавця із мировою угодою, відповідно до якої сторони виконавчого провадження дійшли згоди про закінчення виконавчого провадження шляхом передачі у приватну власність стягувачу об`єкта житлової нерухомості, а саме квартири загальною площею 58.3 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , і перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 23.08.2024, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини 2 статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження», сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до вимог ст. 434 ЦПК України, мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 ЦПК України.

Статтею 207 ЦПК України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 208 ЦПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти.

Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Як встановлено судом, предметом спору у даній цивільній справі є грошові кошти, отримані відповідачем за договором позики.

Натомість, Мировою угодою від 03.09.2025 передбачено, що підставою припинення зобов`язання відповідача за Договором позики є набуття позивачем у власність квартири в АДРЕСА_1 .

При цьому, до заяви та мирової угоди не долучено доказів на підтвердження права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру, а також доказів про відсутність будь-яких заборон та обмежень на її відчуження, як станом на день підписання такої угоди, так і станом на день розгляду судом заяви державного виконавця.

Одночасно, неявка боржника в судове засідання унеможливлює установлення судом таких відомостей, а також установлення, чи він розуміє сутність цієї мирової угоди, наслідки її укладення та визнання судом згідно з чинним законодавством України та правові наслідки її невиконання чи неналежного виконання.

Крім того, суду не надано доказів, що ОСОБА_1 є єдиним власником квартири та її передача стягувачу не порушуватиме прав інших осіб.

Також відсутні відомості про осіб, зареєстрованих у вказаній квартирі.

Окрім цього, варто зазначити, що за наявності в боржника майна на праві власності, є незрозумілим не здійснення державним виконавцем примусового виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно боржника, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяви державного виконавця про затвердження мирової угоди.

Керуючись ст.ст. 12, 79, 81, 207, 247, 434, 260 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні заяви ст. державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Романа Вікторовича про затвердження мирової угоди в порядку виконання судового рішення - відмовити.

Ухвали, що постановлені судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Головуючий