Справа № 539/2642/25
Провадження № 2/539/1213/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі: головуючого судді Даценка В.М.,

за участю секретаря Шрейтер С.О.

представника позивачки ОСОБА_1

представниці відповідача Гудзевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільним майном подружжя та його розподіл,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася в суд з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 .

У позові вказала, що з 18.11.2017 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.05.2025. При цьому між ними не було вирішено майнові питання.

Позивачка вказує, що під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, ними за спільні кошти було придбано а саме:

09.01.2024 житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;

18.04.2018 легковий автомобіль Volkswagen Caddy, 214 р.в. державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстровано на її ім`я;

29.11.2022 легковий автомобіль Volkswagen Touareg, 2017 р.н. державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстровано на ім`я відповідача;

26.08.2023 мотоцикл Musіstang МТ-125-8, 2023 р.н., державний номерний знак НОМЕР_3 , який зареєстровано на її ім`я.

Загальна вартість вищевказаного спільного майна складає 2 196 922 грн.

На підставі вищевикладеного позивачка прохає вказане нерухоме майно та транспортні засоби визнати їх спільною з відповідачем власністю подружжя та визначити за кожним з них по 1/2 його частини.

У відзиві на позов відповідач прохає суд врахувати ті обставини, що 01.10.2013 року він до укладення шлюбу придбав автомобіль SKODA OCTAVIA A7, НОМЕР_4 в ТСЦ м. Покровськ, Донецької області. На початку липня 2019 року він продав автомобіль SKODA OCTAVIA A7 ОСОБА_4 за 15000 дол. США. Грошові кошти були передані за вказаний автомобіль в липні 2019 року, однак його "переоформлення" (зміна власника через ТСЦ МВС) відбулося через кілька місяців, оскільки на вказаний автомобіль було накладено

арешт державним виконавцем (заборгованість за аліментами). Лише

13.09.2019 року було здійснено перереєстрацію вказаного ТЗ на нового власника. Тобто, кошти, отримані від продажу вказаного автомобіля у розмірі 15000 дол. США

були його особистою приватною власністю. До виручених із продажу автомобіля SKODA OCTAVIA A7 коштів вони додали ще 5 000 дол. США та за 20 000 дол. США придбали автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_5 , на підставі договору від 17.07.2019 року. 29.11.2022 року він відчужив автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_5

в ТСЦ 8048 в м. Києві, обмінявши його з доплатою у 22 тис. дол. США на автомобіль

VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_2 . Продаж автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_5 та купівля автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_2 відбувався одночасно в сервісному центрі ТСЦ 8048 в м. Києві. Відтак, джерелом походження коштів, за які був придбаний спірний автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_2 , є 15000 дол.США, котрі були його особистою приватною власністю та решта - спільні кошти подружжя. Враховуючи вищевикладене, частка позивачки у власності на вказаний

транспортний засіб є значно меншою, ніж 1/2. На підставі вищевикладеного прохає суд врахувати вищезазначені обставини та визначити частки кожного із подружжя у власності спірного майна пропорційно до суми коштів, котрі були його особистою приватною власністю та спільною приватною власністю позивачки. (а.с.42-43).

У судовому засідання представник позивачки позовні вимоги підтримав.

Представниця відповідача проти задоволення позовних вимог щодо поділу житлового будинку з господарськими побудовами, легкового автомобіля Volkswagen Caddy, мотоциклу Musіstang МТ-125-8 не заперечила. Щодо вимог про поділ автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_2 заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що сторони з 18.11.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.05.2025, що набрало законної сили 10.06.2025 (а.с.39-41).

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами був придбаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 76,5 кв.м, житловою площею 45,0 кв.м. Даний будинок було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2024, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Тищенко І.В. (а.с.6-7). Право власності на даний житловий будинок зареєстровано за позивачкою ОСОБА_2 (а.с.8).

Крім того, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами були придбані транспортні засобі (а.с.19-22, 45-46), а саме:

18.04.2018 легковий автомобіль Volkswagen Caddy, 214 р.в. державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстровано на її ім`я;

29.11.2022 легковий автомобіль Volkswagen Touareg, 2017 р.н. державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстровано на ім`я відповідача;

26.08.2023 мотоцикл Musіstang МТ-125-8, 2023 р.н., державний номерний знак НОМЕР_3 , який зареєстровано на її ім`я.

Загальна вартість вищевказаного спільного майна складає 2 196 922 грн.(а.с.9-11)

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежновід того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17.

Враховуючи викладене, презумпцію спільності права власності подружжя, оскільки будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та вищевказані транспортні засоби були придбані під час перебування сторін у шлюбі, вони належать їм на праві спільної сумісної власності.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_2 було придбано переважно за його особисті кошти.

Ця позиція обґрунтована тим, що позивач мав у особистій власності автомобіль SKODA OCTAVIA A7, який продав в липні 2019 року за 15000 дол. США. До виручених із продажу автомобіля SKODA OCTAVIA A7 коштів сторони додали ще 5 000 дол. США та за 20 000 дол. США придбали автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_5 , на підставі договору від 17.07.2019 року. 29.11.2022 року він відчужив автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_5 в ТСЦ 8048 в м. Києві, обмінявши його з доплатою у 22 тис. дол. США на автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_2 .

Однак такі доводи відповідача не підтверджуються зібраними у справі письмовими доказами.

Так, з довідки ГСЦ МВС (а.с.45-46) вбачається, що автомобіль SKODA OCTAVIA A7, продано 13.09.2019 року, в той час як автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_5 , придбано на підставі договору від 17.07.2019 року, тобто за 2 місяці до того.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. (ст.70 СК України).

Наявні у справі докази не дають суду підстави для відступлення від рівності часток подружжя, тому спірне рухоме та нерухоме майно підлягає поділу в рівних частках.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 9 084 грн. 00 коп.

З приводу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір №17/25 про представництво та надання правничої допомоги в цивільній справі від 03.04.2025, рахунок-фактуру №17/25 від 03.04.2025 згідно якої вартість правничої допомоги за договором № 17/25 становить 30 000 грн., платіжну інструкцію №, яка підтверджує сплату позивачкою коштів у розмірі 30 000 грн. за надання правничої допомоги, розрахунок вартості послуг адвоката, акт приймання виконаних робіт (а.с.84-91).

Разом із тим, дослідивши розрахунок вартості адвоката (а.с.90) суд приходить до висновку про необґрунтованість вимоги адвоката про відшкодування правничої допомоги за окремими його складовими.

Так, в розрахунок включено оплату послуг експерта в сумі 6 000 грн, що не є складовою правничої допомоги.

Крім того, суд погоджується з позицією представника відповідача про те, що п.9 розрахунку «консультація клієнта за результатами судового розгляду …» також не охоплюється правничою допомогою, наданою в зв`язку розглядом справи в суді І інстанції, оскільки фактично вказує на потенційне надання майбутніх послуг. Такі витрати в сумі 5000 грн не підлягають відшкодуванню.

Також суд не погоджується з п.8 розрахунку «складання додаткових документів», оскільки по суті спору справа містить лише один документ позивача позовну заяву (такі витрати охоплені п.4). Таким чином суд не вбачає підстав для відшкодування витрат в сумі 2000 грн за п.9 розрахунку.

З урахуванням викладеного відшкодуванню підлягає правнича допомога в сумі 17 000 грн.

Керуючись ст. ст. 60-61, 69-71 СК України, ст.ст. 4-13, 133, 141, 142, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) про визнання майна спільним майном подружжя та його розподіл задовольнити.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв.м. (РНОНМ 107), спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнавши за кожним право власності по 1/2 частині вказаного нерухомого майна відповідно.

Визнати легковий автомобіль Volkswagen Caddy, 214 р.в. державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 355 521 грн. спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнавши за кожним право власності по 1/2 частині вказаного майна відповідно.

Визнати легковий автомобіль Volkswagen Touareg, 2017 р.н. державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 1 104 997 грн. спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнавши за кожним право власності по 1/2 частині вказаного майна відповідно.

Визнати мотоцикл Musіstang МТ-125-8, 2023 р.н., державний номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 26 219 грн. спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнавши за кожним право власності по 1/2 частині вказаного майна відповідно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9 084 грн. 00 коп. судових витрат у виді судового збору та 17 000 грн витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко