Номер провадження: 22-ц/813/2956/25
Справа № 522/3621/24-Е
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»

на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами,

встановив:

У липні 2024 року позивач ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось до суду із вказаним вище позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 ,. заборгованість за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 20 015,65 доларів США, що станом на день подання позову еквівалентно 768 486, 87 грн.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2013 року у справі № 2-5566/11 у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення боргу, визначено, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.08.2006 року складає 533 374,59 доллара США, що в еквіваленті по курсу НБУ (на 07.04.2011 року 1 долар США дорівнює 7,9647 грн.) складає 4 407 462, 60 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом 117 996, 11 доларів США 11 центів, що дорівнює 939 803, 62 грн;

- заборгованість за відсотками 81 989, 31 доларів США 31 центів, що дорівнює 653 020, 26 грн;

- пеня за прострочення тілу кредиту 93 681, 20 доларів США 20 центів, що дорівнює 746 142, 65 грн;

- пеня за прострочення відсотків по кредиту 259 707, 97 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот сім) доларів США 97 центів, що дорівнює 2 068 496, 07 (два мільйона шістдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто шість) гривень 07 копійок.

29 квітня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладено Договір відступлення прав вимоги, за яким АТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за Кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.08.2006 та Договір про відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 334.

Надалі, 29 квітня 2021 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило за плату ТОВ «Консалт Солюшенс» належні йому права грошової вимоги за Кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.08.2006 року та усіма додатковими угодами до Кредитного договору та договорами забезпечення. Також, 29 квітня 2021 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 335.

21 липня 2021 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси у справі № 2-5566/11 замінено сторону стягувача Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" її правонаступником ТОВ "Консалт Солюшенс" у виконавчих провадженнях за виконавчими документами, виданими Приморським районним судом у справі № 2-5566/11.

Своє грошове зобов`язання за кредитом ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим, у ТОВ «Консалт Солюшенс» виникло право на стягнення 3 % річних за користування коштами у період 23.02.2019-19.10.2020 року, передбачене статтею 625 ЦК України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні вказаного вище позову.

У апеляційній скарзі ТОВ «Консалт Солюшенс» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаних вище позовних вимог, з підстав наведених в оскаржуваному рішенні, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно виснував, що на період дії карантину не підлягають нарахуванню інфляційні витрати, оскільки таких позивачем не заявлялось, крім того, заявлений позивачем період нарахування 3% річних закінчується до впровадження на території України карантину, при цьому вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» про стягнення 3% річних судом першої інстанції взагалі не досліджувались.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, апеляційний суд вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Ухвалюючи у справі оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що на період дії карантину, відповідача звільнено від обов`язку сплати нарахувань, в тому числі 3% та інфляційних втрат.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дійсно, Законом України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19", що набрали чинності з 04 липня 2020 року

Так, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцяти денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Водночас, формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу, а отже встановлені Законом України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" обмеження не розповсюджуються на право кредитора отримати компенсацію за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачене ст. 625 ЦК України.

Тож на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 29 квітня 2024 року по справі №591/3373/21, на яку, зокрема, послався і суд першої інстанції.

Зважаючи на викладене хибним є висновок суду першої інстанції про те, що на період дії карантину, відповідача звільнено від обов`язку сплатити 3% річних.

Крім того, колегія суддів, зважаючи на предмет та підстави позову виснує про безпідставність застосування до спірних правовідносин положень Законом України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19", що набрали чинності з 04 липня 2020 року.

Так, звертаючись до суду із цим позовом ТОВ «Консалт Солюшенс» просило стягнути 3% за користування кредитними коштами у період 23.02.2019-19.10.2020 року, тобто до набрання законної сили вказаним вище законом.

Щодо наявності підстав для задоволення позову ТОВ «Консалт Солюшенс», колегія суддів виходить з такого.

Як убачається з матеріалів справи, 06 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого на сьогоднішній день є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/0077/74/58977 про надання останній кредиту в сумі 120 000 доларів США на строк по 06.07.2026 року, зі сплатою за користування кредитними коштами 12,0 відсотків річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2013 року у справі № 2-5566/11 у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення боргу, визначено, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.08.2006 року складає 533 374,59 доллара США, що в еквіваленті по курсу НБУ (на 07.04.2011 року 1 долар США дорівнює 7,9647 грн.) складає 4 407 462, 60 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом 117 996, 11 доларів США, що дорівнює 939 803, 62 грн;

- заборгованість за відсотками 81 989, 31 доларів США, що дорівнює 653 020, 26 грн;

- пеня за прострочення тілу кредиту 93 681, 20 доларів США, що дорівнює 746 142, 65 грн;

- пеня за прострочення відсотків по кредиту 259 707, 97 доларів США, що дорівнює 2 068 496, 07 грн.

29 квітня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладено Договір відступлення прав вимоги, за яким АТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за Кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.08.2006 та Договір про відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 334.

Надалі, 29 квітня 2021 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило за плату ТОВ «Консалт Солюшенс» належні йому права грошової вимоги за Кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.08.2006 року та усіма додатковими угодами до Кредитного договору та договорами забезпечення. Також, 29 квітня 2021 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 335.

21 липня 2021 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси у справі № 2-5566/11 замінено сторону стягувача Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" її правонаступником ТОВ "Консалт Солюшенс" у виконавчих провадженнях за виконавчими документами, виданими Приморським районним судом у справі № 2-5566/11.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, заборгованість не погасила, отже у позивача, як кредитора, виникло право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України.

Проте, перевіряючи надані позивачем ТОВ «Консалт Солюшенс» розрахунок 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, колегія суддів не погоджується із визначеним позивачем розміром зобов`язання, на яке нараховано 3% річних.

Так, звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Консалт Солюшенс» просило стягнути з ОСОБА_1 3 % річних за користування коштами у період 23.02.2019-19.10.2020 року, нараховані за заборгованість у розмірі 403 051,90 доларів США, яка складається з:

- заборгованості за кредитом 31 500 доларів США, що еквівалентно 875 281,05;

- заборгованості по процентах 769,40 доларів США, що еквівалентно 21 379,09 грн;

- простроченої заборгованість за кредитом 86 496,11 доларів США, що еквівалентно 2 403,441,46 грн;

- простроченої заборгованості по процентах 284 286,39 доларів США, що еквівалентно 7 899 380,63 грн.

Дійсно, у Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги від 29 квітня 2021 року, укладеного між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс», визначено, що станом на 29 квітня 2021 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед Первісним кредитором без урахування Штрафних санкцій (пеня, штраф) становить 403 051,90 долар США, та включає зазначені вище складові (а.с.30).

Проте, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, оскільки рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2013 року у справі № 2-5566/11 у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення боргу, визначено, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.08.2006 року складає 533 374,59 доллара США, що в еквіваленті по курсу НБУ (на 07.04.2011 року 1 долар США дорівнює 7,9647 грн.) складає 4 407 462, 60 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом 117 996, 11 доларів США, що дорівнює 939 803, 62 грн;

- заборгованість за відсотками 81 989, 31 доларів США, що дорівнює 653 020, 26 грн;

- пеня за прострочення тілу кредиту 93 681, 20 доларів США, що дорівнює 746 142, 65 грн;

- пеня за прострочення відсотків по кредиту 259 707, 97 доларів США, що дорівнює 2 068 496, 07 грн,

до нового кредитора (ТОВ «Консалт Солюшенс») права первісного кредитора у зобов`язанні могли перейти тільки в межах визначених рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2013 року.

Колегія суддів погоджується із доводами позивача про наявність підстав для нарахування ТОВ «Консалт Солюшенс» 3% річних на заборгованість за кредитом у розмірі 117 996, 11 доларів США, право вимоги за якою набуто позивачем за Договором відступлення права вимоги від 29 квітня 2021 року (заборгованість за кредитом 31 500 доларів США та прострочена заборгованість за кредитом 86 496,11 доларів США (Додаток № 1 до Договору).

Проте, ураховуючи розмір заборгованості за процентами, стягнутої рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2013 року, а також те, що право нарахування процентів за договором припиняється після закінчення строку кредитування, або якщо кредитор пред`явив вимогу про дострокове погашення кредиту згідно зі статтею 1050 ЦК України, правонаступники первісного кредитора не могли набути право вимоги на стягнення заборгованості за нарахованими процентами, у розмірі більшому, ніж заявлено кредитором під час звернення до суду із вимогою про звернення стягнення на іпотечне майно.

Зважаючи на викладене, колегія суддів виснує про відсутність підстав для нарахування позивачем 3% річних на прострочену заборгованість по процентах 284 286,39 доларів США, оскільки право вимоги за такою було відсутнє у первісного кредитора.

Отже, обґрунтованими є доводи позивача про набуття права вимоги за заборгованості по процентах, стягнутих рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2013 року (81 989, 31 доларів США), в межах визначених договорами відступлення 29 квітня 2021 року, а саме, заборгованість за відсотками 769,40 доларів США.

За таких встановлених у справі обставин, колегія суддів виснує також про безпідставність зарахування позивачем ТОВ «Консалт Солюшенс» у розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.08.2006 року пені за прострочення тілу кредиту та відсотків по кредиту.

Ураховуючи викладене, приймаючи до уваги не виконане боржником взятих на себе зобов`язань, та з урахуванням положень ч. 2ст. 625 ЦК України, відповідно до якої кредитор має право на отримання від боржника суму боргу з урахуванням, зокрема трьох процентів річних від простроченої суми, колегія суддів виснує про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Консалт Солюшенс» та стягнення з ОСОБА_1 3% річних за невиконання грошового зобов`язання (117 996,11+769,4=118 765,51 доларів США), за період 01.02.19-19.10.2020 роки, у розмірі 5 888,16 доларів США.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду потрібно скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Консалт Солюшенс» з вказаних вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ураховуючи загальний розмір задоволених позовних вимог (29,42%), з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 5 968,29 грн (2 712,86+3 255,43).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» () 3% річних за невиконання грошового у розмірі 5 888,16 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» () судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5 968,29 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова