Справа № 302/1084/25
Провадження № 2/302/445/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2025 року селище Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Повідайчика О.І.
секретаря судового засідання Куруц В.І.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, третя особи яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
В С Т А Н О В И В:
06 серпня 2025 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач, спадкоємець), звернулася до суду з вказаним позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області (далі Міжгірської селищної ради, рада, відповідач), який обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Майдан Міжгірського району, Закарпатської області, помер ОСОБА_3 , який доводився позивачці батьком. ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Майдан Хустського району, Закарпатської області, померла ОСОБА_4 , яка доводилася позивачці матір`ю. До складу спадщини увійшов житловий будинок під АДРЕСА_1 . Позивач, ОСОБА_1 вважається єдиним належним спадкоємцем за законом та заповітом, проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність відомостей про членів колгоспного двору, головою якого був його батько позивача, відомостей про те чи був хтось із членів зазначеного колгоспного двору позбавлений права на частку в майні двору, та, у зв`язку з цим - неможливість встановити всіх співвласників у праві власності на майно колгоспного двору та факт відкриття спадщини в майні двору. Обґрунтовуючи позов зазначеними вище обставинами та посилаючись на відповідні норми цивільного законодавства позивачка просила визнати за нею право власності на вище згаданий житловий будинок в порядку спадкування за законом та заповітом до майна померлих батьків.
11 серпня 2025 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання.
Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.
Відповідач Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву в якій просила розглянути справу без участі представника відповідача. З поданої заяви слідує визнання позову Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області заперечень до заявленого позову не має.
Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, проте ним подана до суду заява, в якій висловив прохання проводити розгляд справи у його відсутності, викладені у позовній заяві ОСОБА_1 обставини та позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить такі задовольнити.
Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Оскільки відповідач визнав позов й таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи законних інтересів третіх осіб, з врахуванням характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін і обставин справи, відповідно до наведених норм процесуального закону суд доходить висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.
За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи.
Позивачка ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Майдан Міжгірського району Закарпатської області, та відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.04.1968, в графі «батько» вказаний ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_4 (а.с.8).
Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 14.02.1991, позивачка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали шлюб, який був зареєстрований 14 лютого 1991 року в селі Майдан Міжгірського району Закарпатської області. З вказаного свідоцтва слідує, що після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини « ОСОБА_8 » змінено» на прізвище « ОСОБА_9 » (а.с.8).
Як вбачається з технічного паспорту на будинок, у 1960 році батьками позивачки збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
21 травня 1981 року, на підставі рішення виконкому Майданської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області № 28 від 14.05.1981 видано Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок в цілому, з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_3 (а.с.11). Згідно з реєстраційним написом на документі про право особистої власності, зазначений в цьому Свідоцтві житловий будинок в цілому зареєстрований в Хустському МБТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 , запис заесений в реєстраційну книгу за № 2 від 21 травня 1981 року. Водночас у зазначеному свідоцтві не зазначено інший членів колгоспного двору, окрім ОСОБА_3 .
Згідно довідки старости Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради за № 11 від 13.01.2025, в результаті перенумерації житлових будинків в селі Майдан Хустського району Закарпатської області адреса житлового будинку АДРЕСА_2 змінена на АДРЕСА_1 (а.с.16).
ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Майдан Міжгірського району Закарпатської області у віці 62 років помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.9).
Згідно з довідкою Майданського старостинського округу №18 від 16.01.2025, померлий ОСОБА_3 був постійним мешканцем АДРЕСА_1 ; на день його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з ним за вказаною адресою проживали і були зареєстровані: ОСОБА_4 (1939р.н.) - дружина, ОСОБА_1 (1968 р.н.) - дочка, ОСОБА_7 (1967р.н.) зять, ОСОБА_10 (1992р.н.) онука, ОСОБА_11 (1997р.н.) онука; були зареєстровані, але фактично не проживали - ОСОБА_2 (1976р.н.) син, ОСОБА_12 (1967р.н.) син.
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 81965513 сформованої 23.07.2025 державним нотаріусом Дунаєвою О.І. вбачається, що у Спадковому реєстрі (заповіти, спадкові договори) інформація щодо заповітів, складених ОСОБА_3 , 1943 р.н., відсутня (а.с.20).
ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Майдан Хустського району Закарпатської області у віці 84 років померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 (а.с.7).
За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким розпорядилася після її смерті один цілий житловий будинок з надвірними будовами, що розміщений в АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1781 га згідно державного акту 111-ЗК №016398 заповіла своїй дочці ОСОБА_1 . Даний заповіт зареєстрований в реєстрі за № 35 та посвідчений Бурда Л.Ю., секретарем Майданської сільської ради (а.с.21).
Даний заповіт не змінювався, не скасовувався та є чинним, про що свідчать відомості з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої державним нотаріусом Дунаєвою О.І. від 16.04.2025 року за № 80862708 та з вказаних відомостей вбачається наявність заповіту, посвідченого 15.11.2005 Майданською сільською ради Міжгірського району Закарпатської області, який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №32, та який на теперішній час є чинним (а.с.22).
З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 79726217 від 16.01.2025 вбачається, що Міжгірською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 02/2025 року після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.23).
Постановою державного нотаріуса Дунаєвої О.І. від 16.05.2025 за вих.№ 120/02-31 відмовлено ОСОБА_1 , позивачці по справі, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезгаданий житловий будинок через відсутність відомостей про членів колгоспного двору, головою якого зазначений ОСОБА_3 , оскільки зазначений будинок не був особистою власністю ОСОБА_3 , а належав колгоспному двору та у зв`язку з цим неможливістю встановити відомостей про те чи був хтось із членів зазначеного колгоспного двору позбавлений права на частку в майні двору, що не дає можливості встановити всіх співвласників у праві власності на майно даного двору та факт відкриття спадщини в майні двору та наявної інформації стосовно кола осіб, які прийняли спадщину за майном померлого ОСОБА_3 .
З наданої виписки з погосподарської книги на житловий будинок в АДРЕСА_1 від 13.01.2025 за вих. №10 вбачається, що за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був закріплений особовий рахунок № НОМЕР_5 . Померлий ОСОБА_3 дійсно був власником житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і розташований на земельній ділянці площею 0,07 га кадастровий номер відсутній. Зазначений будинок побудований орієнтовно в 1966 році, Свідоцтво на право власності на даний житловий будинок сільською радою не видавалося (а.с.17).
Беручи до уваги відсутність у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок відомостей про будь-яких інших членів колгоспного двору, окрім ОСОБА_3 , відсутність у архівних документах відомостей про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були членами колгоспу, наявність у сільській раді відомостей про перебування спірного будинку у власності ОСОБА_3 , за відсутності будь-яких доказів, які б спростовували цю обставину, суд висновує, що зазначений житловий будинок належав на праві особистої власності ОСОБА_3 .
Наявність вказаного вище житлового будинку та його характеристики підтверджується технічним паспортом (а.с. 12-15).
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Відповідно до абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Отже, виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року не є перешкодою для оформлення спадкових прав.
Також слід зазначити, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється:
оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями державними приймальними або державними технічними;
по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Таким чином, оскільки спірний будинок збудований до 05.08.1992, то прийняття його в експлуатацію не вимагалося.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.
Згідно з ст.120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16.12.1993, колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».
При цьому з моменту прийняття Закону України «Про власність», відповідний колгоспний двір припинив своє існування.
Згідно роз`яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Відповідно до ч.1-2 ст.549 ЦК України (в редакції 1960 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 392 ЦК України визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Як вбачається із роз`яснень ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.
З виписки з погосподарської книги, виданої Майданським старостинським округом 13.01.2025 № 10 (а.с. 17) слідує, що за ОСОБА_2 , 1943 року народження був закріплений особовий рахунок № НОМЕР_5 , при цьому ОСОБА_2 був власником житлового будинку по АДРЕСА_3 .
Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_1 , які були зареєстровані й фактично проживали з ним за однією адресою: АДРЕСА_1 . Проте за видачею свідоцтва про право на спадщину вони не звертались.
Відтак відсутність реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_3 , а також відсутність у його спадкоємців правовстановлюючих документів на спадкове майно (не оформлення ними спадщини) не є перешкодою для реалізації позивачкою ОСОБА_1 права на оформлення спадщини після смерті останньої.
При цьому суд зауважує, що відповідно до листа архівного відділу Хустської районної військової адміністрації від 07.07.2025 № 134/01-24 в архівних документах не виявлено інформації про членство в колгоспі та виключення зі складу членів колгоспу за період 1981-1992 роки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Вирішуючи спір суд також враховує, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , який був залучений як третя особа до участі в справі, в клопотанні від 15.09.2025 визнав фактичні обставини, викладені в позовній заяві й висловив відсутність претензій на спірний житловий будинок та просив задовільнити позов ОСОБА_1 .
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 .
Оскільки позивачка як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину за померлою ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 шляхом подання заяви про прийняття спадщини, відповідач і третя особа ОСОБА_2 , позовні вимоги ОСОБА_1 визнали й таке визнання позову не суперечить Закону та не порушує прав інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем, що відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, є підставою для його задоволення.
Враховуючи, що позивач прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вищевказане будинковолодіння в нотаріальній конторі не може, у зв`язку з тим, що у правовстановлюючому документі на житловий будинок зазначено ОСОБА_3 саме як голову колгоспного двору, а тому право позивачки підлягає захисту.
Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити неможливо, а набуття позивачем права на спадковий житловий будинок не порушує права та законні інтереси інших осіб.
З огляду на те, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 за законом та після матері ОСОБА_4 , за заповітом, в установленому законом порядку прийняла спадщину, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, оскільки відсутність відомостей у правовстановлюючому документі на нерухоме майно, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , про особисту приватну власність ОСОБА_4 , перешкоджає позивачці у реалізації її права на спадкування щодо вказаного спадкового майна.
Таким чином, повно та всебічно оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню за вищенаведеними підставами.
Таким чином, повно та всебічно оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, визнання за позивачем права власності в порядку спадкування не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню за вищенаведеними підставами.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 3, 11, 16, 316-319, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, ст. 2-5, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, третя особи яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини житлового будинку з господарськими (присадибними) будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини житлового будинку з господарськими (присадибними) будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 24.09.2025.

Повне найменування учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, ; місцезнаходження: вул. Шевченка, 77, селище Міжгір`я, Хустський район, Закарпатська область, 90000.

Головуючий суддя О. І. Повідайчик