Справа № 591/8365/25
Провадження № 2/591/1963/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі головуючого судді Зері Ю.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», вул. Михайла Стельмаха, буд. 9А м. Ірпінь, 08205, , до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

25.07.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява.

Позов обґрунтований тим, що 20.01.2025 відповідачка уклала договір про надання коштів у кредит № 73354725 з ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів». За вказаним договором відповідачка отримала кредитні кошти у сумі 16000,00 грн, користувалась ними, однак належним чином свої зобов`язання в частини повернення суми кредиту та нарахованих відсотків і комісій не виконала, у повному обсязі кредитні кошти не повернула. На підставі договору факторингу, укладеного позивачем з вказаним вище Товариством, позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором на загальну суму 30732,80 грн. Враховуючи, що відповідачкою заборгованість за укладеним нею кредитним договором не погашена ані первісному кредитору, ані позивачу, останній звернувся до суду за захистом свого порушеного права на отримання коштів.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28.07.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 26.08.2025, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від АТ «Універсал банк» інформацію, що може підтвердити факт перерахування відповідачці кредитних коштів.

22.08.2025 відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що одноразові ідентифікатори, за допомогою яких підписано з її боку спірний договір та додаткову угоду до нього, не можуть вважатись підписом відповідачки, тобто договір не є підписаним у встановленому порядку. Також відповідачка вважає, що позивачем не додано належних і допустимих доказів перерахування їй кредитних коштів, не доведено підстав для нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитом у сумі 7820,80 грн, нарахованих після 20.03.2025, а також незаконним вважає нарахування комісії у сумі 2500,00 грн, оскільки кредитором не зазначено переліку послуг, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, за які така комісія мала б бути сплачена.

02.09.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на задоволенні позову, доводи відповідачки вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

03.09.2025 на виконання вимог судової ухвали про витребування доказів від АТ «Універсал банк» до суду надійшла витребувана інформація щодо належності відповідачці карткового рахунку НОМЕР_2 , а також виписка по картковому рахунку відповідачки.

У судове засідання, яке відбулось 25.09.2025, сторони та їх представники не прибули. Представник позивача 27.08.2025 та 05.09.2025 подавав до суду заяви про розгляд справи без його участі, відповідачка у відзиві на позов також просила розглядати справу за її відсутності.

Неявка сторін, належним чином повідомлених про дачу і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.01.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73354725, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 16000,00 грн на строк 30 днів із сплатою процентів за ставкою у розмірі 0,200% на день та комісії за надання кредиту у розмірі 15,00 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 2400,00 грн) (пункти 2.2.1-2.2.4 договору).

Порядок реєстрації позичальника і ІКС (інформаційно-комунікаційній системі) визначений умовами розділу 3 договору № 73354725.

Порядок нарахування, сплати процентів, комісії та інших платежів, порядок повернення кредиту погоджений сторонами у розділі 6 договору.

Порядок продовження строку кредитування визначений положеннями розділу 7 договору, при цьому згідно з його пунктом 7.5 сторони погодили, що продовження строку кредитування є неможливим, зокрема після закінчення строку кредитування (застосовується до договорів, за якими сума кредиту, одержана позичальником, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладення такого договору).

У реквізиті «Позичальник» договору номером електронного платіжного засобу відповідачки вказаний номер НОМЕР_2 .

Даний договір підписаним відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором 71264.

18.02.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 14262080 до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73354725, за мовами якої сторони домовились продовжити строк кредитування на 30 днів та викласти п.п. 2.2.2 п. 2.2 дог овору у новій редакції: «Строк кредитування/строк договору 60 днів. На період продовження строку користування кредитом (пролонгації) до дати повернення кредиту, що визначена п.п. 2.1 п. 2 додаткової угоди, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за ставкою 1,00%. У зв`язку з цим викласти п.п. 2.2.3 п. 2.2 договору у наступній редакції: 2.2.3 Процентна ставка/день 1,00 % (фіксована)»».

Відповідно до умов укладеної додаткової угоди визначено датою повернення кредиту 20.03.2025.

Згідно з пунктом 3.1 додаткової угоди сторони домовились, що для продовження строку кредитування позичальник сплачує кредитодавцю платіж у сумі 960,00 грн.

Факт перерахування відповідачкою вказаної суми у день укладення додаткової угоди - 18.02.2025, відображений у наявному у справі розрахунку.

Додаткову угоду відповідачка підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором 03033.

Наявною у матеріалах справи довідкою про ідентифікацію підтверджується, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 при укладенні договору № .01.2025 о 00-34 год на електронну пошту отримала одноразовий ідентифікатор 72164, яким був підписаний договір надання коштів у кредит, а також 18.02.2025 о 12-52 на електронну пошту отримала одноразовий ідентифікатор 03033, яким була підписана додаткова угода до вказаного вище договору.

Факт перерахування відповідачці коштів 20.01.2025 у сумі 16000,00 грн відображений у довідці № КД-000034449/ТНПП від 25.06.2025, у копії платіжної інструкції про перерахування 16000,00 грн, а також у банківській виписці, наданій АТ «Універсал банк» по картці НОМЕР_3 , яка була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка, користуючись на власний розсуд наданими їй кредитними коштами згідно укладеного договору, належним чином свої зобов`язання не виконувала, своєчасно та у повному обсязі суму кредиту та нарахованих процентів і комісії не повертала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка залишається несплаченою на момент розгляду справи.

26.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» укладений договір факторингу № 26/06/25. Згідно умов укладеного договору позивач є таким, що набув права грошової вимоги до відповідачки за договором про надання коштів у кредит № 73354725 від 20.01.2025.

Факт переходу прав кредитора за вказаним вище договором підтверджується договором факторингу № 26/06/25 від 26.06.2025, реєстром прав вимог № 26/06/25-02, платіжною інструкцією про перерахування коштів за оплату прав вимог.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення цивільного законодавства, які регулюють питання виконання зобов`язань, відповідальності за порушення зобов`язання, а також питання, пов`язані з кредитом та факторингом.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Щодо форми укладених кредитних договорів суд вважає за доцільне звернути увагу, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до пункту 6 частини першої електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договорів, щодо виконання яких виник спір між сторонами, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідачки лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У ході розгляду справи встановлено, що спірний кредитний договір укладений в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір відповідачка підписала шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, подавши заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого отримала на вказану нею електронну пошту одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-повідомлення, який використала для підтвердження підписання кредитного договору.

Відтак суд робить висновок, що спірний кредитний договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між спірного правочину: без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариств-позикодавців за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний кожен з договорів між його сторонами не міг бути укладений.

Вказаний висновок суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21, від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20

Відповідно до положень статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з положеннями частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Статтею 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 вказаного Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 цього ж Кодексу передбачає, що б оржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено у ході розгляду справи та підтверджено наявними у справі доказами, відповідачка згідно укладеного нею договору отримала у користування кредитні кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок, повідомлений нею при укладанні договору, водночас кредитні кошти та нараховані суми процентів і комісії своєчасно та у повному обсязі не повернула, чим порушила взяті на себе зобов`язання.

За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1082 даного Кодексу боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Відтак навіть за умови, що відповідачка з будь-яких підстав не отримала повідомлення про відступлення права вимоги від позивача, має місце той факт, за яким вона не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісних кредиторів, які вказані у кредитних договорах, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В силу зазначеного вище саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення кредитних договорів та прострочення позичальником виконання зобов`язань, факт набуття ним права грошової вимоги до відповідачки за спірними договорами, а на відповідачку - обов`язок довести належне виконання договірних зобов`язань чи спростувати розмір існуючої заборгованості у разі заперечення проти вимог позивача, або ж право визнати позовні вимоги повністю чи частково.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Позивачем у встановленому порядку доведено факт укладення кредитного договору між первісним кредитором (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та відповідачкою, факт надання відповідачці кредитних коштів шляхом зарахування коштів на банківський картковий рахунок, також позивачем доведений той факт, що він у встановленому законом порядку набув право вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами.

Доказів виконання відповідачкою своїх договірних зобов`язань у повному обсязі матеріали справи не містять, заперечення відповідачки, викладені у відзиві на позов, стосовно відсутності у матеріалах справи доказів підписання договору та отримання нею кредитних коштів, спростовані у ході дослідження наявних у справі доказів та аналізу цивільного законодавства, що регулює питання порядку укладення кредитних договорів в електронному вигляді. Контррозрахунку заборгованості або ж доказів того, що укладений кредитний договір визнаний у встановленому порядку недійсним відповідачкою до суду також не подано.

Зважаючи на викладене, суд, перевіривши, розрахунки, надані позивачем, доходить висновку про правомірність, обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення в частині стягнення з відповідачки на користь позивача 15040,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 5472,00 грн заборгованості за відсотками, 2400,00 грн заборгованості за комісією.

Підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки 7820,80 грн заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування кредитом у ході розгляду справи не встановлено, оскільки положення пункту 7.5 договору про надання коштів у кредит визначають випадки неможливості продовження строку кредитування у разі коли сума кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладання такого договору. При цьому судом враховано, що умовами додаткової угоди № 14262080 до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73354725 погоджено строк кредитування 60 днів, відтак правомірним є нарахування процентів за користування кредитним коштами протягом строку кредитування, а саме до 20.03.2025.

Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки 7820,80 грн заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування кредитом, слід відмовити.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту у сумі 2400,00 грн, суд враховує, що як на підставу заперечень щодо позовних вимог в цій частині відповідачка посилається на те, що у договорі не вказано, за які саме послуги позивач встановив комісію, умови договору не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.

Слід зазначити, що умовами пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Встановлено, що умовами, а також самою назвою договору про надання коштів у кредит чітко визначено, що комісія у сумі 2400,00 грн нараховується саме за надання кредиту, відповідачка на таку умову погодилась, а відтак має оплатити нараховану комісію.

Відтак суд не приймає до уваги заперечення відповідачки та зазначає про правомірність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачки 2400,00 грн комісії.

Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн наданий договір №01-11/25 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 з додатком № 1 до нього (Акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги), витяг з Акту № 16-П від 11.07.2025 приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги, платіжна інструкція про перерахування коштів згідно Акту № 16-П від 11.07.2025.

Судом врахований висновок Верховного Суму, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Від відповідачки клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не надходило.

За змістом части першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак враховуючи, що позов задоволений частково, позивачу за рахунок відповідачки підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у сумі 1805,90 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2609,25 грн пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 12, 76, 81, 141, 124, 247, 265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», вул. Михайла Стельмаха, буд. 9А м. Ірпінь, Київська область, 08205, , 22912,00 грн заборгованості за договором № 73354725 від 20.01.2025, у тому числі 15040,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 5472,00 грн заборгованості за відсотками, 2400,00 грн заборгованості за комісією; витрати по сплаті судового збору у розмірі 1805,90 грн; 2609,254 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги.

В іншому відмовити.

Видати виконавчий лист після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», вул. Михайла Стельмаха, буд. 9А м. Ірпінь, Київська область, 08205, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Ю. О. Зеря