ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/1534/25
Провадження № 2-н/131/59/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2025 р. м. Іллінці

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Марчук В.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду і до досягнення дітьми повноліття,

В С Т А Н О В И В :

19 вересня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Білоконь І.В., через систему «Електронний суд» звернулася до Іллінецького районного суду Вінницької області із заявою про видачу судового наказу, згідно якої просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 вересня 2025 року до досягнення дітьми повноліття, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00грн.

Розглянувши вище зазначену заяву про видачу судового наказу та додані до неї письмові докази, суд зазначає таке.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

Відповідно доположень статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Стаття 161 ЦПК України містить перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

За правилами пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно пунктів 4-5 ч. 1ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

У п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України зазначено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

За змістом положень частини 1 статті 167 ЦПК України, розгляд заяви про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Наказне провадження є особливим спрощеним видом цивільного процесу, який спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу.

Відповідно доположень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, в тому числі, і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно дочастини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів усправі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі, а тому стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката суперечить самій суті наказного провадження.

Виходячи із наведених вище приписів, судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем, тобто сторонами у позовному провадженні, за результатами вирішення спору по суті. Саме при ухваленні судом остаточного рішення на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витратз урахуванням приписів частини 3, 8 статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 ЦПКУкраїни.

У боржника ж відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, або погодження з такими вимогами.

Крім того, суд звертає увагу, що відповіднод о ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ,що підтверджує сплату судового збору; 2) документ,що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору,укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Тобто, заявнику слід надати докази, які підтверджують сплату судового збору, як різновиду судових витрат.

У даній нормі не існує вимоги щодо надання доказів на підтвердження понесених інших судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

А пункт четвертий частини третьої цієї статті вимагає надання лише інших доказів, якими обґрунтовуються вимоги судового наказу, тобто вимог, передбачених ст. 161 ЦПК України, серед яких не існує вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, законодавець не передбачив беззаперечне (безспірне) стягнення судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу в наказному провадженні.

На відміну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», розмір витрат на правничу допомогу не є фіксованим, а питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, відповідно до положень статті 137 ЦПК України, вирішується з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, а також заперечень іншої сторони щодо наявності підстав та розміру таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі.

Враховуючи викладене, з врахуванням того, що вимога про компенсацію витрат на правничу допомогу потребує оцінки їх розміру, доведення їх необхідності, співмірності витрат до складності справи тощо, суд вважає, що боржник за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат та можливості заперечувати проти вимог заявника, що стосуються відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку видачі судового наказу на боржника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування заявнику витрати на оплату послуг адвоката. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує.

З огляду на викладене, вимога про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката задоволенню не підлягає, оскільки зі змісту норм ЦПК України боржник позбавлений можливості заперечувати проти вимог заявника, що стосуються відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, у видачі судового наказу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 137, 141, 160, 161, 165,353 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_2 витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Валентина МАРЧУК