Справа № 308/3733/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Газій А.Ю., представника відповідача адвоката Глаголи Г.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) №21.04.2024-100000235 від 21.04.2024.

Зазначає, що відповідачем належним чином взяті на себе зобов`язання, які визначені вказаним кредитним договором, не виконуються, що є підставою для стягнення заборгованості у сумі 45 600,00 грн, яка складається з 12000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 25 200,00 грн заборгованість по відсотках, 2400,00 грн комісії, 6000,00 грн - неустойки.

Представником відповідача адвокатом Глагола Г.П. 16.09.2025 через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, який суд повертає останній з підстав, наведених нижче.

Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2025 вказану справу передано на розгляд судді Голяні О.В.

Ухвалою суду від 18.03.2025 постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

02.06.2025 судом ухвалено заочне рішення, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №21.04.2024-100000235 від 21.04.2024 року в розмірі 39 600,00 грн, яка складається з 12 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 25 200,00 грн заборгованість по відсотках, 2400,00 грн комісії. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 07.07.2025 прийнято до розгляду заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 02.06.2025.

Ухвалою суду від 10.07.2025 заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2025 по справі №308/3733/25 за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Призначено справу до судового засідання для розгляду справи по суті.

Вирішуючи питання про прийняття відзиву, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, що має юридичне значення. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Ухвалою суду від 10.07.2025 заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2025 у справі №308/3733/25 було скасовано та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позовну заяву з усіма доказами, що підтверджують заперечення проти позову, та направити його копію позивачу.

Зазначену ухвалу представник відповідача отримала 25.07.2025 о 13:36:04 год через підсистему «Електронний суд», що підтверджується відповідною довідкою. Відтак останнім днем строку для подання відзиву був 08.08.2025.

16.09.2025 представник відповідача адвокат Глагола Г.П. через підсистему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву разом із клопотанням про поновлення процесуального строку, мотивуючи пропуск відсутністю доступу до матеріалів справи у відповідача ОСОБА_1 та її представника, а також перебуванням представника за кордоном до 25.08.2025; з позовною заявою вона ознайомилася у суді 02.09.2025.

Суд критично оцінює наведені доводи та відхиляє їх як неповажні. Як убачається з матеріалів справи, Кролик К.Р. ще 22.04.2025 була ознайомлена з позовною заявою та доданими документами, що надавало їй достатньо часу для передачі цих матеріалів свому представнику. Ненадання таких документів є проявом недбалості самої сторони, а не наслідком об`єктивних перешкод. Перебування ж представниці відповідача за кордоном є особистими обставинами і не може визнаватися поважною причиною пропуску строку, оскільки не звільняє сторону від обов`язку належно організувати захист своїх прав та інтересів.

За таких обставин, з огляду на пропуск процесуального строку та відсутність підстав для його поновлення, суд дійшов висновку, що відзив на позовну заяву підлягає поверненню як поданий із порушенням установленого строку.

Оскільки відзив на позовну заяву повертається судом як поданий із пропуском установленого строку, відповідь на відзив також не підлягає прийняттю та розгляду, оскільки втрачає процесуальне значення за відсутності самого відзиву.

Заяви та клопотання.

02.07.2025 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача подано до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 02.06.2025.

10.07.2025 відповідачем подано до суду заяву про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS повідомлення.

24.07.2025 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

14.08.2025 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача подано до суду клопотання в якому вказує, що їй було надано доступ до справи, однак позовна заява та додатки до неї в «Електронний суд» не відображаються.

Позиції учасників справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви наявне клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову в частині стягнення відсотків у сумі 25 200 грн, оскільки наданий позивачем розрахунок суперечить умовам договору. Зокрема, відповідно до п. 9 «Графіка платежів» загальна сума, яку мала сплатити відповідачка, становить 34 226,06 грн, у тому числі: 12 000 грн тіло кредиту, 2 400 грн комісія, 19 826,06 грн відсотки. При цьому позивач не надав детального розрахунку, а зазначені ним суми не узгоджуються ані з умовами договору, ані з вимогами Закону України «Про споживче кредитування» щодо денної відсоткової ставки.

Фактичні обставини справи, встановлені Судом.

21.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір №21.04.2024-100000235. Укладенню договору передувала подана Позичальником заявка на укладення кредитного договору, в якій остання висловила намір отримати грошові кошти у сумі 12 000 грн строком на 210 днів.

У подальшому ОСОБА_1 надала відповідь (акцепт) на пропозицію Кредитодавця, підтвердивши згоду з усіма істотними умовами договору. Відповідно до цих умов Позичальникові було надано кредит у розмірі 12 000 грн, строком користування 210 днів з кінцевою датою повернення 16.11.2024 року.

Умовами договору передбачено фіксовану процентну ставку у розмірі 1 % за кожний день користування кредитом; одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 2 400 грн (20 % від суми кредиту); загальну орієнтовну вартість кредиту для споживача 34 226,06 грн, що складається з 12 000 грн тіла кредиту, 19 826,06 грн процентів та 2 400 грн комісії.

До договору долучено графік платежів, яким визначено порядок та строки виконання грошових зобов`язань Позичальника. Графіком передбачено шість чергових платежів по 5 704,36 грн кожен, які включають часткове погашення тіла кредиту, нарахованих процентів та сплату комісії. Загальна сума платежів за графіком становить 34 226,06 грн

У паспорті споживчого кредиту кредитодавцем зазначено орієнтовну реальну річну процентну ставку у розмірі 365 % річних, що відповідає 1 % на день, а також відображено загальну вартість кредиту для споживача у розмірі 34 226,06 грн, у тому числі тіло кредиту 12 000 грн, проценти 19 826,06 грн та комісія за надання кредиту 2 400 грн.

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 12 000 грн. відповідачу (позичальнику) підтверджується квитанцією про перерахування суми кредиту від 21.04.2024 . Видача коштів здійснювалася за допомогою системи LiqPay.

Відповідно до довідки розрахунку позивача про стан заборгованості за кредитним договором №21.04.2024-100000235 від 21.04.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 45 600,00 грн., яка складається з 12 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 25 200,00 грн заборгованість по відсотках, 2 400,00 грн комісія, 6 000,00 грн неустойка.

Оцінка Суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Так, судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір ОСОБА_1 підписала шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е631, який надіслано відповідачу на її фінансовий номер та підписано 21.04.2024. Відповідач на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді CMC-повідомлення, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Відповідач був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.

З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій ОСОБА_1 кредитний договір не міг бути укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Вищезазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20.

Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що кредитний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст.11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору.

За змістом ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України, статтею 36 ГПК України та статтею 79 КАС України. Отже, подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідачем факт укладення кредитного договору та отримання коштів не заперечувався.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд установив, що між сторонами укладено кредитний договір від 21.04.2024 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 12 000 грн строком на 210 днів, кінцевий термін повернення 16.11.2024 року. Умовами договору визначено, що процентна ставка є фіксованою та становить 1 % за кожний день користування кредитом. У паспорті споживчого кредиту кредитодавцем зазначено орієнтовну реальну річну процентну ставку у розмірі 365 % річних, що відповідає 1 % на день, а також відображено загальну вартість кредиту для споживача у розмірі 34 226,06 грн, у тому числі тіло кредиту 12 000 грн, проценти 19 826,06 грн та комісія за надання кредиту 2 400 грн.

Разом з тим, у договорі та паспорті кредиту міститься графік платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору та конкретизує порядок погашення кредитної заборгованості. Відповідно до цього графіка передбачено шість чергових платежів у розмірі по 5 704,36 грн кожний, що включають частину тіла кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, частину комісії за надання кредиту.

Згідно з графіком платежів, загальний розмір процентів, які підлягають сплаті відповідачем, становить 19 826,06 грн, розмір комісії 2 400 грн, сума тіла кредиту 12 000 грн, а загальна заборгованість 34 226,06 грн.

Суд зазначає, що попри зазначення у договорі загальної ставки у розмірі 1 % за кожен день, кредитор фактично конкретизував порядок її застосування шляхом включення до договору графіку платежів, де проценти розраховані виходячи з умов договору та з урахуванням строків і черговості сплати. Таким чином, саме графік платежів, будучи невід`ємною частиною договору, відображає узгоджений сторонами порядок і розмір погашення процентів та комісії.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, платежі у встановлені строки не здійснював, у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі: 12 000 грн тіла кредиту, 19 826,06 грн процентів та 2 400 грн комісії, що разом становить 34 226,06 грн і які підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується стягнення неустойки, суд зазначає, що згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася.

Оскільки пеня (неустойка) нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач як позичальник на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в будь-якому випадку звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено 2 422,40 грн. судового збору.

Предметом позову є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, яка у загальному розмірі складає 45 600,00 грн.

Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 34 226,06 грн.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1817,88 грн (2 422,40 грн. * 34 226,06 / 45 600,00).

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №21.04.2024-100000235 від 21.04.2024 року в розмірі 34 226,06 гривень, яка складається з 12 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 19 826,06 гривень заборгованість по відсотках, 2 400,00 гривень комісія.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1817,88 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторони по справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А, .

Відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя О.В. ГОЛЯНА