ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1601/25

Головуючий у першій інстанції Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1538/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Прилуцька міська рада Чернігівської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Прилуцької міської ради Чернігівської області на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прилуцької міської ради Чернігівської області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

У С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прилуцької міської ради Чернігівської області, в якому просив стягнути з відповідача на його користь:

- суму матеріального збитку у розмірі 118 290,15 грн, 4 500 грн витрат на оцінку завданої шкоди, 1 443,21 грн 3% річних та 4 221,20 грн інфляційних втрат;

- в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн;

- витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн;

- судовий збір у розмірі 1 484,55 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 11.08.2024 о 15 год 40 хв, на перехресті вул. Київська-Садова в м. Прилуки, Чернігівської області сталася ДТП за участю належного позивачу транспортного засобу Volkswagen н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , а саме на автомобіль упав дорожній знак «Пішохідний перехід», внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим позивачу завдано майнових збитків.

Згідно з висновком експерта від 22.08.2024 №038/24 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля, розмір (вартість) матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля Volkswagen ID.4 н.з. НОМЕР_1 , внаслідок падіння металевого дорожнього знаку, станом на дату події (11.08.2024) становить 118 290,15 грн.

Посилаючись на положення Законів України «Про дорожній рух», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про автомобільні дороги», «Про благоустрій населених пунктів» позивач зазначав, що вулиці та дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо забезпечення руху транспортних засобів і пішоходів.

Указував, що у постанові Чернігівського апеляційного суду від 07.02.2025 (справа №742/5342/24) суд дійшов висновку, що саме порушення Прилуцькою міською радою, де ОСОБА_3 працює заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів, вимог ДСТУ 4100:21 та ДСТУ 8749:22, стало причиною того, що дорожній знак через псування кріплення упав на автомобіль та завдав механічних пошкоджень, що підпадає під ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП.

Отже бездіяльністю відповідача було завдано майнової шкоди та прямих збитків позивачу, що перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із вказаною бездіяльністю, і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Стверджував, що йому має бути сплачено відшкодування з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вимогу позивача про відшкодування завданої шкоди відповідач отримав 18.10.2024 та її не виконав, у зв`язку із чим має місце прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати вартості завданої шкоди.

Наголошував, що йому внаслідок ДТП завдано моральної шкоди, яку він оцінив у 20 000 грн, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях у зв`язку із пережитим нервовим стресом внаслідок суттєвого пошкодження належного йому транспортного засобу, у зміні звичайного ритму життя через необхідність витрачати додатковий час для вирішення питань щодо відшкодування завданих збитків, нести додаткові незаплановані матеріальні витрати.

Крім того, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою позивачем були понесені витрати, пов`язані із залученням експерта для складання висновку, на професійну правничу допомогу та зі сплати судового збору, які він просив відшкодувати за рахунок відповідача.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.07.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Прилуцької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 118 290,15 грн в рахунок відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, 2 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1 443,21 грн - 3 % річних, 4 221,20 грн - інфляційних втрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Прилуцької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 1 259,44 грн в рахунок відшкодування витрат понесених при сплаті судового збору, 10 000 грн в рахунок витрат понесених на правничу допомогу та 4 500 грн в рахунок відшкодування витрат за проведення незалежної експертної оцінки.

В апеляційній скарзі Прилуцька міська рада Чернігівської області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що фактично на автомобілі позивача є пошкодження отримані до ДТП, яка мала місце 11.08.2024, проте експерт при складенні висновку атотоварознавчого дослідження зазначеного не врахував, зафіксував усі наявні пошкодження, у тому числі отримані не внаслідок падіння дорожнього знаку, що призвело до стягнення з відповідача завищеної суми матеріального збитку.

Заявник зазначає, що суд залишив поза увагою можливе отримання позивачем відшкодування від страхової компанії.

Звертає увагу суду на те, що при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги, що за висновком експерта автомобіль позивача отримав пошкодження у вигляді подряпин та потертостей і не мав пошкоджень, які б унеможливлювали використання автомобіля, як до ДТП, так і після автомобілем користується третя особа у справі ОСОБА_4 .

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача Новікова Ю.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 140 ч. 4 КУпАП №742/6938/24 та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що:

- внаслідок падіння дорожнього знаку на автомобіль позивача, останній зазнав збитків у сумі 118 290,15 грн;

- Прилуцька міська рада Чернігівської області як орган місцевого самоврядування є належним відповідачем у справі, оскільки не виконала свого позитивного обов`язку по створенню спеціалізованої служби, яка повинна здійснювати організацію дорожнього руху на території міста Прилуки, її бездіяльність призвела до завдання матеріальної шкоди позивачу;.

- опис, встановлення та фіксація пошкоджень автомобіля відповідача та вартість відновлювального ремонту встановлені актом огляду експерта, схемою ДТП та висновком експерта за результатами автотоварознавчого дослідження, які узгоджуються між собою та є належними і допустимими доказами;

- справедливим розміром відшкодування моральної шкоди є 2 000 грн, враховуючи характер пошкоджень автомобіля, те, що позивач не був позбавлений можливості користуватись автомобілем надалі, обсяг і тривалість моральних страждань, тривалість періоду, у який потерпілий відчував та переносив негативні наслідки від пошкодження його майна, обсяг та вартість цього майна, необхідність змін звичного способу життя позивачем після пошкодження автомобіля

- наявні підстави для стягнення передбачених ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних, оскільки після письмового пред`явлення вимоги ОСОБА_5 відповідач не здійснив відшкодування в добровільному порядку і таке зобов`язання вважається простроченим.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , т.з. Volkswagen ID.4, н.з. НОМЕР_1 , 2021 року випуску, належить ОСОБА_6 (а.с. 41).

11.08.2024 о 15 год 40 хв, у м. Прилуки на перехресті вулиць Київська та Садова сталася ДТП, а саме дорожній знак 5.38.1 «Пішохідний перехід» упав на т.з Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , транспортний засіб отримав механічні пошкодження, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР №182287 від 26.11.2024, складеним щодо заступника Прилуцького міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Савенко Д.М.

15.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» та Прилуцької міської ради Чернігівської області з повідомленням, яке зареєстроване виконавчим комітетом Прилуцької міської ради за вхідним №012-10/Д-925, що містило пропозицію направити уповноваженого представника 22.08.2024 о 10.00 за адресою Чернігівська область м. Прилуки, вул. Скоропадського, 102 для участі у проведенні суб`єктом оціночної діяльності огляду пошкодженого внаслідок ДТП, що мало місце 11.08.2024, автомобіля Volkswagen н.з. НОМЕР_1 , за результатом якого буде складено акт огляду з фіксацією завданих механічних пошкоджень для подальшої оцінки (а.с. 48).

Згідно з висновком експерта №038/24 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля Volkswagen ID.4 р/н знак НОМЕР_1 від 22.08.2024 вартість відновлювального ремонту, у відповідності до технічних вимог заводу-виробника, пошкодженого при події, заявленої власником як падіння металевого дорожнього знаку від 11.08.2024, автомобіля Volkswagen ID.4 реєстраційний н.з. НОМЕР_1 , станом на дату дослідження 22.08.2024 становить 85 543,27 грн.

Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого при події, заявленої власником як падіння металевого дорожнього знаку від 11.08.2024, автомобіля Volkswagen ID.4 реєстраційний н.з. НОМЕР_1 станом на дату дослідження 22.08.2024 становить 85 543,27 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 14 257,21 грн.

Розмір (вартість) матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля Volkswagen ID.4 реєстраційний н.з. НОМЕР_1 станом на дату події, заявленої власником як падіння металевого дорожнього знаку від 11.08.2024, становить 118 290,15 грн (а.с. 30-46).

Актом огляду пошкодженого колісного транспортного засобу Volkswagen ID.4 реєстраційний н.з. НОМЕР_1 від 22.08.2024, складеним експертом при проведенні авто товарознавчого дослідження, встановлено, що у результаті події, заявленої власником автомобіля (як падіння металевого дорожнього знаку від 11.08.2024) автомобіль отримав складне механічне пошкодження правої сторони кузова.

Складові (запчастини) автомобіля, які отримали пошкодження та підлягають ремонтному впливу: № по аудатекс 1482 - двері передні, вид пошкодження: глибокі подряпини та потертості л.ф.п, проникаюча деформація панелі з розривом металу, роз`єднання штампового шову - заміна; № по аудатекс 1562 - ручка зовнішня п. правих дверей, вид пошкодження: глибокі подряпини л.ф.п, защимлення в прорізі, втрата функції - заміна; № 1656 - панель облицювальна вертикальна п. правих дверей, вид пошкодження: механічне пошкодження, зчіс структури матеріалу - заміна; № по аудатекс 1988 - нижня облицювальна накладна (молдинг) з. правих дверей, вид пошкодження: глибокі вертикальні подряпини, зчіс структури матеріалу - заміна; № по аудатекс 2078 - накладка облицювальна правої боковини даху, вид пошкодження: деформація, вм`ятини з гострими відтисками в трьох місцях - заміна; № по аудатекс 1782 - двері задні праві, вид пошкодження: глибокі подряпини л.ф.п панелі, незначна деформація без розривів металу площею до 2х дц кв ремонт (а.с. 34-37).

18.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до Прилуцької міської ради Чернігівської області із письмовою заявою про виплату йому матеріальних збитків у сумі 122 790,27 грн, з яких: 118 290,27 грн - збитки внаслідок падіння металевого дорожнього знаку, 4 500 грн - вартість послуг експерта. Заяву отримано та зареєстровано відповідачем 18.10.2024 за вхідним № 012-10/Д-1193 (а.с. 47).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.02.2025 у справі №742/6938/24 змінено постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.01.2025, якою провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 140 КУпАП закрите на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі щодо ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 140 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

У цій постанові зазначено, що із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №182287 від 26.11.2024, вбачається, 11.08.2024 о 15 год 40 хв, у м. Прилуки на перехресті вулиць Київська та Садова гр. ОСОБА_3 , будучи заступником Прилуцького міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, який відповідав за зміну, встановлення та обслуговування дорожніх знаків у м. Прилуки відповідно до функціональних повноважень, не вжив своєчасних заходів щодо надійного закріплення дорожнього знаку 5.38.1 «Пішохідний перехід», який упав на т.з Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , транспортний засіб отримав механічні пошкодження. ОСОБА_3 порушив вимоги ДСТУ 4100:21 та ДСТУ 8749:22 та п. 1.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 11.08.2024 встановлено, що на перехресті вулиць Київська-Садова виявлено дорожній знак 5.38.1 «Пішохідний перехід», стан якого незадовільний, пошкоджено кріплення.

Відповідно до схеми ДТП від 11.08.2024, на перехресті вулиць Київська-Садова в м. Прилуки знаходиться автомобіль Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 , та поруч з ним на проїзній частині знаходиться дорожній знак 5.38.1. На автомобілі Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 наявні пошкодження передньої та задньої правих дверей та права частина даху.

Саме порушення міською радою вимог ДСТУ 4100:21 та ДСТУ 8749:22 стало причиною, що дорожній знак через псування кріплення упав на автомобіль та завдав механічних пошкоджень, що підпадає під ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Розпорядженням Прилуцького міського голови від 03.05.2024 № 69-р саме на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Савенка Д.М. був покладений обов`язок із забезпечення утримання вулично-шляхової мережі, у тому числі і дорожніх знаків.

Таким чином, ОСОБА_3 є суб`єктом правопорушення і за посадою повинен був організувати та забезпечити безпеку дорожнього руху таким чином, щоб розміщені дорожні знаки не падали на транспортні засоби, а також на людей, чого не виконав.

Апеляційний суд дійшов висновку, що у бездіяльності ОСОБА_3 був наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП (а.с. 16-29, 80-83, матеріали справи №742/6938/24).

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

За приписами ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно приписів ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 4-6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи встановлено, що неправомірність дій Прилуцької міської ради Чернігівської області та безпосередній причинний зв`язок між ними та завданою позивачу внаслідок ДТП, що мала місце 11.08.2025, шкодою встановлені та підтверджені судовим рішенням, а саме постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.02.2025 (справа № 742/6938/24), та не оспорюється відповідачем.

Відповідач вважає недоведеними встановлені експертом пошкодження належного ОСОБА_6 автомобіля, як наслідок - визначену судом суму відшкодування майнової шкоди, а також із розміром присудженої до стягнення моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи та вказувалось вище, згідно з висновком №038/24 експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля Volkswagen ID.4 р/н знак НОМЕР_1 від 22.08.2024, складеним суб`єктом експертної, оціночної діяльності, експертом-автотоварознавцем ОСОБА_7 , розмір (вартість) матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля Volkswagen ID.4 реєстраційний н.з. НОМЕР_1 станом на дату події 11.08.2024 становить 118 290,15 грн.

Апеляційний суд вважає зазначений доказ належним. Так, відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Зазначене експертне автотоварознавче дослідження складене уповноваженим на те суб`єктом, безпосередньо стосується вказаної справи, визначає матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу Volkswagen ID.4.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактично на автомобілі позивача є пошкодження отримані до ДТП, яка мала місце 11.08.2024, проте експерт при складенні висновку атотоварознавчого дослідження зазначеного не врахував, зафіксував усі наявні пошкодження, у тому числі отримані не внаслідок падіння дорожнього знаку, що призвело до стягнення з відповідача завищеної суми матеріального збитку, не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів на спростування експертного висновку відповідачем не надано.

Крім того, проведення експертизи не було ініційоване відповідачем при розгляді справи, а тому суд розглядав справу на підставі наявних матеріалів.

Також, як вірно констатував суд першої інстанції, огляд автомобіля було здійснено експертом 22.08.2024 після ДТП, яка трапилась 11.08.2024, відповідач був належним чином повідомлений про час і місце огляду автомобіля, але не скористався своїм правом бути присутнім під час огляду та висловити, у разі наявності, свої заперечення.

Таким чином, колегія суддів уважає, що позивачем надано належні і допустимі докази на підтвердження завданих збитків внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідача, відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано, у зв`язку з чим висновок суду про наявність підстав для їх стягнення є вірним, відповідає встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства, що регулюють спірні відносини.

Посилання відповідача на те, що суд залишив поза увагою можливе отримання позивачем відшкодування від страхової компанії, не впливає на право позивача отримати відшкодування завданої шкоди від особи, яка її завдала.

За змістом ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд першої інстанції, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства та обставин даної справи, дотримався вимог розумності, справедливості, виваженості та співмірності, взяв до уваги характер пошкоджень автомобіля, те, що позивач не був позбавлений можливості користуватись автомобілем надалі, обсяг і тривалість моральних страждань, тривалість періоду, у який потерпілий відчував та переносив негативні наслідки від пошкодження його майна, обсяг та вартість цього майна, необхідність змін звичного способу життя позивачем після пошкодження автомобіля, та правильно вирішив даний спір, стягнувши моральну шкоду в розмірі 2 000 грн, що не є надмірним та кореспондується з глибиною та силою моральних страждань.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги, що за висновком експерта автомобіль позивача отримав пошкодження у вигляді подряпин та потертостей і не мав пошкоджень, які б унеможливлювали використання автомобіля, як до ДТП так і після автомобілем користується третя особа у справі ОСОБА_4 не є слушними, оскільки районним судом враховані всі обставини при визначенні розміру моральної шкоди, що обґрунтовано та зрозуміло відображено у судовому рішенні. Факт завдання позивачу такої шкоди підтверджений належними доказами і право на її відшкодування передбачено законом.

На підставі викладеного, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга Прилуцької міської ради Чернігівської області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.07.2025 - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Прилуцької міської ради Чернігівської області - залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2025 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

О.І.Онищенко