ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1259/24 Номер провадження 22-ц/814/3649/25Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Обідіної О.І., Бутенко С.Б., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства "ТЕПЛОВОДСЕРВІС" Миргородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2024 року позивач КП "ТЕПЛОВОДСЕРВІС" Миргородської міської ради звернувся до суду із позовною заявою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиті комунальні послуги в сумі 28129,57 грн. та судового збору, та зобов`язання відповідача по справі забезпечити представникам позивача доступ до житла для зняття контрольних показань вузла обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що КП "ТЕПЛОВОДСЕРВІС" забезпечує постачання комунальних послуг споживачу ОСОБА_1 у житлове приміщення (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 . Облік кількості спожитого здійснюється за єдиним особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим для фіксації коштів, що надходять за послуги.

Станом на 31 липня 2024 року відповідач заборгував КП "ТЕПЛОВОДСЕРВІС" за отримані комунальні послуги в сумі 26151,38 грн., яка складається з заборгованості по холодному водопостачанню, водовідведенню та плати за абонентське обслуговування в сумі 526,57 грн., заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування в сумі 25588,81 грн. Рішенням Миргородської міської ради від 24 травня 2023 року № 110 КП "Миргородтеплоенерго" та КП "Миргородводоканал" були припинені в результаті реорганізації шляхом приєднання до КП "Тепловодсервіс" та установлено, що КП "Тепловодсервіс" є правонаступником майна, прав та обов`язків цих підприємств. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28129,88 грн., яка складається з заборгованості по холодному водопостачанню, водовідведенню та плати за абонентське обслуговування в сумі 526,57 грн., заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування в сумі 25588,81 грн., у відповідності до ст. 625 ЦК України, інфляційних витрат в сумі 1438,44 грн., 3 % річних в сумі 540,06 грн., та судові витрати в розмірі 3 028 грн.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року позов КП "ТЕПЛОВОДСЕРВІС" Миргородської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП "ТЕПЛОВОДСЕРВІС" Миргородської міської ради, заборгованість за отримані комунальні послуги в сумі 25867,32 (двадцять п`ять тисяч вісімсот шістдесят сім гривень 32 копійки).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь КП "ТЕПЛОВОДСЕРВІС" Миргородської міської ради, судові витрати в сумі 2784,45 (дві тисячі сімсот вісімдесят чотири гривні 45 копійок).

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким ухвалити нове рішення.

В доводах апеляційної скарги, зазначає, що вказане рішення є незаконним та прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки розрахунок заборгованості КП «ТЕПЛОВОСЕРВІС» Миргородської міської ради стосовно відповідача не відповідає дійсності і є незаконним та безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Собівчак М.М., який діє в інтересах КП "Тепловодсервіс" Миргородської міської ради прохає, відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.37).

Відповідач ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг. Отримує послугу з постачання теплової енергії, холодної та гарячої води квартири за адресою: АДРЕСА_1 безперебійно, обліковий рахунок № НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами по справі.

В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають дві фізичні особи: ОСОБА_1 , відповідач по справі, та ОСОБА_2 , дружина відповідача, що не заперечується сторонами на справі (том 1 а.с. 165).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що судом здійснивши відповідні перерахунки з урахуванням зменшення заборгованості, а саме її зменшення на відповідні суми, які були не враховані судом, а саме: за березень 2024 року нараховано 725,59 гривень, квітень 2024 року нараховано 683,37 гривень, травень 2024 року нараховано 725,59 гривень, на які суд зменшує відповідні суму заборгованості за відповідний період. Тому при розрахунку суд приймає загальний розмір заборгованості за період з 01.03.2024 року по 31.03.2024 року 25118,00 гривень, за період з 01.04.2024 року по 30.04.2024 року 24563,60 гривень, за період з 01.05.2024року по 31.07.2024 року 23978,29 гривень, із врахуванням зменшення, суд присуджує до стягнення відповідні суми інфляційних витрат за період з 01.03.2024 року по 31.03.2024 року 129,23 гривень, за період з 01.04.2024 року по 30.04.2024 року 49,13 гривень, за період з 01.05.2024року по 31.07.2024 року 674,56 гривень, із врахуванням зменшення, суд присуджує до стягнення відповідні суми 3 % річних в сумі за період з 01.03.2024 року по 31.03.2024 року 65,67 гривень, за період з 01.04.2024 року по 30.04.2024 року 60,40 гривень, за період з 01.05.2024року по 31.07.2024 року 180,82 гривень.

З урахуванням вище наведеного, суд задовольняє частково позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги в сумі 23978,29 гривень, тому вимога про стягнення інфляційний витрат та 3% річних підлягаю частковому задоволенню в розмірі 1370,76 грн. - інфляційні витрати; 518,27 грн- 3% річних.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 та користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відповідно до «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року.

У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань утворилась заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 25867,32 грн. за період з 01.09.2021 по 31.07.2024 року.

Колегія судді зауважує, що належність виконання зобов`язання є предметом доказування і у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованої у справі №913/618/21 від 08.06.2022.

Згідно зі статтями12,13,81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано, а тому як володілець майна він несе тягар його утримання, про що правильно зазначив суд першої інстанції мотивуючи підстави стягнення фактичного спожитих послуг з теплопостачання.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновками районного суду про наявність підстав для стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального та матеріального права під час ухвалення рішення районного суду не знайшли свого підтвердження при перегляді його в апеляційному порядку.

Інших доводів, які б у розумінні статті 376 ЦПК України були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення, апеляційна скарга не містить та зводиться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 15 вересня 2025 року.

Головуючий суддя : ____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ О.І. Обідіна ___________________ С.Б. Бутенко