РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 621/48/25

Провадження 2/621/457/25

15 вересня 2025 року м. Зміїв Харківської області

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді В. Філіп`євої,

з участю секретаря судового засідання - А. Дроздової,

учасники справи:

позивач - Р.Пасічник

представник позивача адвокат О. Гетьман

відповідач ОСОБА_1 ,

представник третьої особи - Служба в справах дітей О.Мартинова ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження за відсутності учасників цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області як орган опіки та піклування,

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив позбавити відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути з відповідача ОСОБА_6 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рух справи.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.02.2025 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з викликом учасників.

Представник позивача ОСОБА_7 подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила закрити підготовче провадження, та призначити справу до розгляду по суті.

Представник третьої особи О.Мартинова, подала заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги, розглянути справу за її відсутністю, не заперечувала проти закриття підготовчого провадження та призначити справу до розгляду по суті, а також заочного розгляду справи в разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 подала заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала прои задоволення позову та просила розглянути справу за її відсутності (а.с.33-34)

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.06.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, подали письмові заяви, в яких просили розглянути справу по суті за їх відсутності за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позиції учасників справи

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.08.2009 по 27.12.2019 року позивач ОСОБА_4 перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_8 . Від шлюу сторони мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 27.12.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Однак ще раніше, в липні 2015 року, відповідач пішла від позивача та залишила доньку ОСОБА_5 проживати разом з ним. З того ж дня донька проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , і він самостійно її виховує та утримує. Жодного разу з дитиною відповідачка не спілкувалася, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її успіхами, навчанням, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує грошовими коштами, необхідними на харчування та лікування дитини, купівлю одягу. В зв`язку з викладеним, просив позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки. (а.с. 1-6)

Відповідач ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подавала, заперечень проти викладених фактичних обставин не висловлювала, через канцелярію суду подала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила розглянути справу без її участі. (а.с.33)

Представник органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області О.Мартинова просила розглянути справу за її відсутності з урахуванням наданого висновку щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав.

Неповнолітня ОСОБА_5 , в інтересах якої розглядається справа, звернулася до суду через канцелярію з письмовою заявою, в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначила, що все своє життя проживає з батьком, який опікується нею та турбується. мати ніколи не цікавилася її життям. Просила при постановленні рішення врахувати її бажання жити разом із батьком та позбавити матір батьківських прав.

Фактичні обставини, встановлені судом, та письмові докази, подані на їх обгрунтування.

Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №35 від 18.11.2009, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є позивач ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_3 (а.с. 9).

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 27.12.2019 по цивільній справі 621/2327/19 шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.11-12,13)

Згідно Довідки КЗ «Зміївський ліцей №2» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області №01-14/77 від 31.12.2024 року, ОСОБА_5 навчається в 10-Б класі КЗ «Зміївський ліцей №2» (а.с.14)

Відповідно до Характеристики, наданої класним керівником ліцею, дитина ОСОБА_5 , 2009 р.н., мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , навчається у КЗ «Зміївський ліцей №2» з першого класу, батько ОСОБА_4 приділяє належну увагу навчанню, вихованню та всебічному розвитку ОСОБА_11 , привчає до праці та самореалізації в житті (а.с.15).

Згідно Довідки КЗ «Зміївський ліцей №2» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області №01-14/2 від 14.01.2025 ОСОБА_5 навчається в 10-Б класі КЗ «Зміївський ліцей №2». В період здобуття загальної середньої освіти мати ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні доньки, не контактує з адміністрацією, класним керівником, не приймає участі в батьківських зборах, не відвідує заходи, в яких приймає участь Карина, не здійснює відповідні витрати на навчання. Батько ОСОБА_10 опікується дитиною у період здобуття нею загальної середньої освіти. (а.с.38)

Згідно Заяви від 05.08.2015 Директору Зміївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 позивач ОСОБА_10 просить зарахувати свою доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до першого класу з українською мовою навчання (а.с.39)

Відповідно до Довідки КЗ «Зміївського ліцею №2» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області ОСОБА_5 відвідує секцію з волейболу, до якої водить її батько (а.с.16).

Актом обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатом Зміївської міської ради Кайдан Ю.І., проведеного в присутності свідків, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та не займається вихованням дитини (а.с.17).

Згідно Довідки відділу надання адміністративних послуг № 82 від 17.01.2025, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.27, 34)

Згідно інформації, наданої КНП «Зміївський центр первинної медико-санітарної допомоги» №11 від 07.01.2025, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до лікаря ЗПСМ, з яким укладена декларація впродовж 2020-2024 років, зверталася з приводу профоглядів та захворювань. Зі слів лікаря ЗПСМ під час візитів до лікаря дитину супроводжував батько. (а.с.18)

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-953 від 10.10.2018 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №140949172 від 10.10.2018, будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 належить ОСОБА_12 (матері позивача) на праві приватної власності (а.с.22, 23)

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У висновку, зокрема, зазначено, що дитина з липня 2015 року проживає лише з батьком, мати ОСОБА_3 не цікавиться дитиною, не займається її вихованням, лікуванням та утриманням, на смс-повідомлення не відповідає, жодних зв`язків з дитиною не підтримує. Батько ОСОБА_10 виховує та утримує доньку одноособово, мати самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, в зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення відповідача батьківьких прав стосовно неповнолітньої доньки. (а.с. 55-56)

Норми права, застосовані судом, та мотиви їх застосування.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її.

Частиною 1 статті 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають також переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, що визначено частиною 1 статті 163 Сімейного кодексу України.

Згідно ч.1 статті 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом

Відповідно до положень статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до вимог статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц (провадження №61-29266св18) зазначив, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості згідно зі статтею 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року.

Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При цьому, на перше місце ставляться "як найкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Це крайній захід впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини, не піклується про її утримання, виховання та особистий розвиток. Відповідач не цікавиться життям дитини, не піклується про стан її здоров`я, навчання, не проявляє батьківської турботи, не створює належних умов для виховання та розвитку, чим порушує право дитини на сім`ю та належне батьківське піклування.

Згідно з ч.ч.5, 6 статті 9 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Подані позивачем документи підтверджують вжиття заходів до відповідача щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків, однак відповідач свідомо ухиляється від їх виконання. Таким чином, суд погоджується з дослідженим висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її малолітньої дитини, і таке позбавлення відповідатиме інтересам дитини, яка зможе отримати можливість належного догляду й виховання.

Відповідно до ч.3 статті 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько, або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ч.1 статті 180, статті 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність на праві власності, володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що малолітня дитина проживає разом з батьком позивачем та повністю знаходиться на його утриманні, а відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, тому має право на стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, з відповідача стягнути на користь державного бюджету належить стягнути судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 19, 76-84, 89, 141, 268, 280-289, 334-338, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.01.2025 та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , суму судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Учасники справи мають право оскаржити рішення в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, як орган опіки та піклування, , юридична адреса: вул. Лиманська, буд. 22, м. Зміїв Чугуївського району Харківської області, 63403.

Повний текст рішення складено 19.09.2025.

Суддя В.Філіп`єва