ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9074/25 Справа № 216/429/25 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/429/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гудима Тетяна Володимирівна, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 червня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 07 червня 2024 року, о 17 год. 59 хв., на регульованому перехресті - пр. Університетський та вул. Джохара Дудаєва в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Skoda Octavia Tоur», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «Audi A6», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.06.2024 року (справа №214/5704/24), яка 08 липня 2024 року набрала законної сили, водія транспортного засобу «Audi A6», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач 11 червня 2024 року, з метою отримання страхового відшкодування, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування завданої в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди шкоди, однак, отримав відмову у зв`язку з невідповідністю транспортного засобу позивача, вимогам пункту 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, позивач вважає, що в даному випадку саме винуватець дорожньо-транспортної пригоди, який не застрахував свій транспортний засіб, має нести цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану з його вини в повному обсязі.

Позивач звернувся до судового експерта Чивчиша О.П. для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку.

Згідно висновку експерта по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №Д9/07/24 від 09.07.2024 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки «Skoda Octavia Tоur», р.н. НОМЕР_1 , складає 99821 грн. 49 коп.

Разом з тим, відповідно до товарного чеку №000-15/29 від 01.08.2024 року, експрес накладної №6106 та фіскального чеку від 05.08.2024 року, позивачем було сплачено 14500,00 грн. за придбані передні фари; згідно умов публічного договору купівлі-продажу запасних частин, позивачем було сплачено: 20594,00 грн. (видаткова накладна №А-02049127 від 07.08.2024 року), 41328,00 грн. (видаткова накладна №А-02093313 від 21.08.2024 року), 4706 грн. (видаткова накладна №А-02181092 від 18.09.2024 року), 399,00 грн. (видаткова накладна №А-02237470 від 05.10.2024 року), 7115,00 грн. (видаткова накладна №А-02252620 від 10.10.2024 року); відповідно до видаткової накладної №10458 від 24.08.2024 року, позивачем було сплачено постачальнику «AVTOLED» грошові кошти у розмірі 10900,00 грн.; за товарним чеком від 03.08.2024 року позивачем було сплачено 1920,00 грн.; згідно фіскального чеку №kEЗ_Y9vEXE від 07.10.2024 року, позивачем було сплачено на рахунок ФОП ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 5500,00 грн. за скло автомобільне вітрове. Також, позивачем було придбано акумулятор у ТОВ «ЕПІЦЕНТР» за 4707 грн. 27 коп., що підтверджується фіскальним чеком від 28.10.2024 року. Також, позивачем було сплачено 89072 грн. 39 коп. за актом виконаних робіт (наданих послуг) №003245 від 15.10.2024 року, з яких 77811 грн. 60 коп. - за сервісне обслуговування автомобіля та 11260 грн. 78 коп. - за запчастини та матеріали, які були використані під час обслуговування та ремонту автомобіля. Крім цього, в результаті настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем були понесені витрати на оплату послуг по проведенню експертизи в розмірі 4500,00 грн. та послуг з транспортування транспортного засобу евакуатором у розмірі 4400,00 грн.

Таким чином, загальна вартість фактично понесених позивачем витрат для відновлення свого транспортного засобу, який був пошкоджений внаслідок настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що підлягає стягненню з відповідача становить 209 641 грн. 66 коп.

Окрім того, позивач також просить стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду, яку він оцінює у 100000,00 грн., що полягає в пережитому в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди нервовому стресі, душевних переживаннях, пов`язаних з негативними змінами його життєвого устрою та зниженні якості його життя, у зв`язку з втратою можливості використовувати автомобіль, як з метою отримання додаткового доходу, так і в особистому житті, та докладанні зусиль щодо відшкодування завданої йому шкоди.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму матеріальної шкоди у розмірі 209 641 грн. 66 коп. та суму моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., а також стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15000 грн. 00 коп., судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 150 грн. 90 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 677 грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гудима Т.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що визначення відповідача, предмета та підстав позову, є правом позивача. При цьому, підпунктом «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. У відповідності ж до статті 21 цього Закону, забороняється експулуатація транспортного засобу без поліса обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. В данному випадку винуватець ДТП, який не застрахував свій транспортний засіб, має нести цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану з його вини, у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копії відзиву іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованим, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гудиму Т.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 03.11.2015 року, позивач є учасником бойових дій безтерміново та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Skoda Octavia Tоur», р.н. НОМЕР_1 .

07 червня 2024 року, о 17 год. 59 хв., на регульованому перехресті - пр. Університетський та вул. Джохара Дудаєва в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Skoda Octavia Tоur», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «Audi A6», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 ..

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказані факти та обставини підтверджуються постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.06.2024 року по справі про адміністративне правопорушення №214/5704/24, яка набрала законної сили 08 липня 2024 року та якою винним у даній дорожньо-транспортній пригоді було визнано відповідача, який своїми діями порушив вимоги Правил дорожнього руху України, через що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

11 червня 2024 року, з метою отримання страхового відшкодування, позивач ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування завданої в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди шкоди, однак, отримав відмову у зв`язку з тим, що транспортний засіб марки «Skoda Octavia Tоur», р.н. НОМЕР_1 , яким керував позивач, не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно висновку експерта по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №Д9/07/24 від 09.07.2024 року, наданого судовим експертом Чивчишем О.П. на замовлення позивача, за проведення якого позивачем було сплачено 4500,00 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки «Skoda Octavia Tоur», р.н. НОМЕР_1 , склала 99821 грн. 49 коп., при цьому, ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу на момент його пошкодження становила 274724 грн. 48 коп., а вартість відновлювального ремонту - 194370 грн. 07 коп.

Позивачем було виконано відновлювальний ремонт належного йому автомобіля, на підтвердження чого ним були надані копії наступних чеків, видаткових накладних тощо:

- відповідно до товарного чеку №000-15/29 від 01.08.2024 року, експрес накладної №6106 та фіскального чеку від 05.08.2024 року, було сплачено 14500,00 грн. за придбані передні фари;

- згідно умов публічного договору купівлі-продажу запасних частин, позивачем було сплачено: 20594 грн. (видаткова накладна №А-02049127 від 07.08.2024 року), 41328,00 грн. (видаткова накладна №А-02093313 від 21.08.2024 року), 4706 грн. (видаткова накладна №А-02181092 від 18.09.2024 року), 399,00 грн. (видаткова накладна №А-02237470 від 05.10.2024 року), 7115 грн. (видаткова накладна №А-02252620 від 10.10.2024 року);

- відповідно до видаткової накладної №10458 від 24.08.2024 року, позивачем було сплачено постачальнику «AVTOLED» грошові кошти у розмірі 10900,00 грн.;

- за товарним чеком від 03.08.2024 року було сплачено 1920,00 грн.;

- згідно фіскального чеку №kEЗ_Y9vEXE від 07.10.2024 року, було сплачено на рахунок ФОП ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 5500,00 грн. за скло автомобільне вітрове;

- згідно фіскального чеку від 28.10.2024 року було придбано акумулятор у ТОВ «ЕПІЦЕНТР» за 4707 грн. 27 коп.;

- за актом виконаних робіт (наданих послуг) №003245 від 15.10.2024 року, позивачем було сплачено 89072 грн. 39 коп., з яких 77811 грн. 60 коп. - за сервісне обслуговування автомобіля та 11260 грн. 78 коп. - за запчастини та матеріали, які були використані під час обслуговування та ремонту автомобіля.

Згідно квитанцій №028031 від 07.06.2024 року, №028033 від 27.09.2024 року та актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), було сплачено за послуги автоевакуації транспортного засобу марки «Skoda Octavia Tоur», р.н. НОМЕР_1 , грошову суму в загальному розмірі 4400,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пред`явив позов не до усіх належних відповідачів, яким, зокрема є МТСБУ, яке має відповідати в межах встановленого законом страхового ліміту (регламентної виплати) за відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, а тільки до винного водія, який несе відповідальність в межах різниці між страховим відшкодуванням (регламентною виплатою) та розміром заподіяної потерпілому матеріальної шкоди, що свідчить про передчасність пред`явлення таких вимог у повному їх обсязі саме до відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача завданої матеріальної шкоди слід відмовити та роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до водія, винного у даній дорожньо-транспортній пригоді та МТСБУ або лише до винуватця дорожньо-транспортної пригоди після виплати страхового відшкодування (регламентної виплати).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За загальним правилом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При цьому, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 ЗУ «Про страхування»).

Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені устатті 7 ЗУ «Про страхування».

До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому відповідно до п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, якщо винний в ДТП власник (володілець/користувач) транспортного засобу в порушення вимог закону не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, обов`язки страховика в такому випадку виконує МТСБУ, виплачуючи потерпілій особі регламентну виплату в межах встановленої законодавством страхової суми, чинної на момент ДТП.

За таких обставин, згідно положень закону покладення на винну в ДТП особу, навіть ту, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика (МТСБУ) здійснити таке відшкодування або у випадку, якщо виплачене страховиком (МТСБУ) страхове відшкодування (страхова/регламентна виплата) є меншим від розміру фактично завданої шкоди.

В останньому випадку власником/володільцем транспортного засобу, який спричинив ДТП, сплачується потерпілій особі різниця між фактично завданою шкодою та розміром виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати).

При цьому, після проведення МТСБУ регламентної виплати на користь потерпілої в ДТП особи в якості відшкодування шкоди, завдано цій особі внаслідок ДТП власником, водієм транспортного засобу, який спричинив цю ДТП і на її момент не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням, а МТСБУ, в свою чергу, набуває право подати регресний позов до такого власника, водія транспортного засобу в межах суми проведеної регламентної виплати.

Наведений вище правовий висновок суду узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц, від 03.10.2018 по справі №760/15471/15-ц, правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.01.2020 по справі №183/3948/16, від 10.03.2020 по справі №761/2941/17, від 11.03.2020 по справі №367/7666/16-ц, від 18.03.2020 по справі №369/10426/16-ц, від 18.03.2020 по справі №757/34520/16-ц, від 18.03.2020 по справі №643/2224/17.

За обставин цієї справи відповідач ОСОБА_2 , який винуватий у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб позивача, на час цієї пригоди не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зазначені обставини при апеляційному перегляді справи під сумнів не ставляться.

Отже, в силу приписів п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідне відшкодування має здійснювати саме МТСБУ, а не винуватець ДТП.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Такі правові висновки відображено в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №705/3876/18.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди у цій справі слід відмовити у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача ОСОБА_2 , адже за такими вимогами нести відповідальність має МТСБУ, до якого й слід подавати позов.

Слід зазначити, що в даному випадку має значення те, що відповідач ОСОБА_2 за змістом положень п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вправі розраховувати на те, що його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована регламентною виплатою МТСБУ, відтак, саме останнє у правовідносинах з потерпілими від дій ОСОБА_2 суб`єктами нестиме зобов`язання по відшкодуванню завданої шкоди в межах регламентної виплати, а тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що визначення відповідача, предмета та підстав позову, є правом позивача.

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є винним у завданні шкоди, належному позивачу майну (пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди), а тому повинен нести відповідальність за спричинену позивачеві моральну шкоду, розмір якої судом визначено у 15 000,00 гривень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц.

Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок протиправної поведінки відповідача порушено право володіння, користування та розпорядження належним йому автомобілем, порушився звичний життєвий уклад, він через пошкодження автомобіля вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого переносив душевні та моральні страждання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн., який визначено судом з урахуванням принципів розумності і справедливості, й підстави для зміни чи скасування рішення суду в цій частині відсутні.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гудима Тетяна Володимирівна, - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: