справа № 755/1834/25
провадження № 22-з/824/1221/2025
УХВАЛА

17 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Писаної Т.О.,

суддів Приходька К.П., Журби С.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 подану в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 липня 2025 року та на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

Із апеляційної скарги поданої до Київського апеляційного суду 14 липня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась з позовом до Дніпровського районного суду міста Києва до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 3 липня 2025 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Для забезпечення апеляційного розгляду, перевірки обставин справи, дотримання строків на апеляційне оскарження, перевірки правових підстав для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, Київським апеляційним судом 22 липня 2025 року було витребувано матеріали цивільної справи № 755/1834/25 у суду першої інстанції.

В той же час, станом на 15 вересня 2025 року матеріали цивільної справи № 755/1834/25 не були направлені на адресу Київського апеляційного суду.

11 вересня 2025 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , подала до Київського апеляційного суду заяву про забезпечення позову, у якій просила:

накласти арешт на грошові кошти в сумі 83 692 грн солідарних боржників: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , що знаходяться: на рахунках у банківських та іншихфінансових установах; у касі підприємств, установ чи організацій; у платіжних системах, електронних гаманцях та інших рахунках відкритих на ім`я боржників;

заборонити банківським установам та іншим фінансовим організаціям здійснювати будь-які видаткові операції з грошовими коштами боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в сумі 83 692 грн, окрім випадків, передбачених законом.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що 22 липня 2025 року Київським апеляційним судом витребувано з Дніпровського районного суду м. Києва (головуюча суддя Савлук Т.В.) справу №755/1834/25 за позовом неповнолітнього ОСОБА_2 , 2010 року народження (законні представники: матір- ОСОБА_1 , дід- ОСОБА_5 ) про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, однак станом на 7 вересня 2025 року суддею Савлук Т.В. не направлено справу №755/1834/25 до Київського апеляційного суду, справа зникла. Вказує, що стороною позивача було подано кілька скарг до суду першої інстанції про розшук вказаної справи, однак згідно повідомлення в.о. керівника апарату суду від 25 серпня 2025 року № 5/1075/25 станом на 25 серпня 2025 року матеріали справи до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільнихта адміністративних справ не передавались. Згідно листа ДСА України від 5 вересня 2025 року № С22011-25-2101/25 розшук зниклої справи доручено ТУ ДСУ в місті Києві. 1вересня 2025 року на дії судді Савлук Т.В. подана дисциплінарна скарга до Вищої Ради Правосуддя.

Наголошує, що більше року дитина-інвалід, яка вкрай потребує матеріальної підтримки на лікування і відновлення здоров`я, не отримує жодної компенсації від батьків малолітнього (на день нападу) ОСОБА_7 2010 року народження, який ударом з розмаху твердим предметом в голову завдав тяжкі тілесні ушкодження іншій дитині.При цьому вина нападника доведена ухвалою Дарницького районного суду м. Києва № 753/2235/25 від 1 квітня 2025 року, виконується покарання.Також позовні вимоги частково (на суму 2 000 доларів США) визнаються відповідачами, що зазначено в протоколі судового засідання № 4726976,11627609.

Вважає, що невиконання відповідачами, які після розірвання шлюбу ведуть роздільне господарство, власного зобов`язання - добровільно поновити права покаліченої дитини і зникнення матеріалів цивільної справи №755/1834/25 після проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, може істотно ускладнити виконання рішення суду і на невизначений час позбавити покалічену дитину належної компенсації.

Частини 1, 3-4 ст. 153 ЦПК України визначають, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Дослідивши матеріали справи в межах доводів заяви про забезпечення позову, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пункт 7 частини першої статті 365 ЦПК України визначає, що суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується, зокрема, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (пункт 10 частини першої статті 150 ЦПК України).

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та заборони банківським установам та іншим фінансовим організаціям здійснювати будь-які видаткові операції з грошовими коштами відповідачів, ОСОБА_1 посилається лише на зникнення матеріалів цивільної справи №755/1834/25 після проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення та вважає, що вказане може істотно ускладнити виконання рішення суду і на невизначений час позбавити покалічену дитину належної компенсації.

В той же час, позивачем не наведено переконливих доводів та відповідних їм доказів на підтвердження вимог про забезпечення позову у наведений спосіб.

Апеляційний суд зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити фактичні вчиненні відповідачем дії, спрямовані на ухилення від виконання можливого рішення суду після подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що заявником не доведено жодними належними та допустимими доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів учасників справи, за захистом яких вона звернулася до суду.

Отже, враховуючи встановлені обставини апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про забезпечення позову належить відмовити.

Поряд з цим, апеляційний суд роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Керуючись ст. ст.149-153, 260, 261 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба