ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4708/25 Справа № 183/913/22 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року та на додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року в цивільній справі номер 183/913/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки з фактичного користування,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки з фактичного користування, з урахуванням уточненої позовної заяви обґрунтовував свої вимоги тим, що йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 042425, виданого 23 лютого 2001 року Перещепинською міською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №13214, належить земельна ділянка загальною площею 6,620 га, кадастровий номер :01:047:0584, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського призначення, що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Його право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно 11 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бунякіною О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30050643 від 14.06.2016 року, номер запису про право власності: 14968104.

На початку січня 2022 року позивач мав намір передати в користування належну йому земельну ділянку за договором оренди та в процесі укладення даного договору з`ясувалося, що на земельну ділянку вже існує зареєстроване право оренди за відповідачем ТОВ «Агроволодар».

Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №296762434 від 28 січня 2022 року вбачається, що 28 серпня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області Капліною О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53866399 від 02.09.2020 року, номер запису про інше речове право: 37999120, зареєстровано договір оренди землі, серія та номер: ПС-23, виданий 17 серпня 2020 року, начебто укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроволодар» відносно земельної ділянки загальною площею 6,620 га, кадастровий номер :01:047:0584, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського призначення, що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зі строком дії договору оренди всім років.

Проте, позивач наголошує на тому, що він ніякого договору оренди землі з відповідачем не укладав та не підписував. Крім того, ОСОБА_1 не має наміру передавати належну йому земельну ділянку відповідачу ТОВ «Агроволодар» у користування на правах оренди.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки він договору оренди з відповідачем ТОВ «Агроволодар» не укладав та не підписував, договір оренди землі, серія та номер: ПС-23 від 17 серпня 2020 року, має бути визнаний судом недійсним, а земельна ділянка повинна бути повернута йому з фактичного користування відповідача ТОВ «Агроволодар».

Позивач просив суд:

- визнати недійсним з моменту укладення, а саме з 17 серпня 2020 року договір оренди землі, серія та номер: ПС-23 від 17 серпня 2020 року, зареєстрований 28 серпня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області Капліною О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53866399 від 02.09.2020 року, номер запису про інше речове право: 37999120, укладений між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ТОВ «Агроволодар», щодо земельної ділянки загальною площею 6,620 га, кадастровий номер :01:047:0584, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського призначення, що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області;

- зобов`язати ТОВ «Агроволодар», , повернути власнику ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельну ділянку загальною площею 6,620 га, кадастровий номер :01:047:0584, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського призначення, що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з фактичного користування, що виникло на підставі договору оренди землі, серія та номер: ПС-23 від 17 серпня 2020 року, зареєстрованого 28 серпня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області Капліною О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53866399 від 02.09.2020 року, номер запису про інше речове право: 37999120.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки з фактичного користування - задоволено частково.

Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» на користь ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 6,620 га, кадастровий номер :01:047:0584, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перещепинської міської ради Самарівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн; витрат на проведення судової експертизи у розмірі 955,92 грн, а всього у розмірі 2167,12 грн.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ямкового Віктора Феофановича про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6800,00 грн.

В задоволенні іншої частини заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ямкового Віктора Феофановича - відмовлено.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2025 року заяву ТОВ «Агроволодар» про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Із вказаними судовими рішеннями не погодився відповідач ТОВ «Агроволодар», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.11.2024 року та додаткове заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.11.2024 року в цивільній справі №183/913/22, ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Доводами апеляційної скарги наведено, що висновки суду про задоволення позовних вимог є безпідставним, необґрунтованим, прийнятим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріалів права, порушенні норм процесуального права.

Такий спосіб захисту прав, як витребувати у ТОВ «Агроволодар» на користь ОСОБА_1 земельної ділянки не передбачено чинним законодавством України та не поновлює права позивача, а тому ОСОБА_1 обрав неефективний спосіб захисту своїх нібито порушених прав, що є окремою та достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, а тому наявні законні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Позивач не довів порушення його прав, зокрема позивачем не підтверджено відсутність можливості користуватись своїм майном, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушення своїх прав, зокрема права користування своїм майном.

Ані судом першої інстанції, ані позивачем не підтверджено безпідставність набуття права користування спірною земельною ділянкою, а тому й вимога про витребування земельної ділянки є безпідставною та необґрунтованою, а тому й такою, яка не могла бути задоволена.

В даному випадку, як визначив суд, про нібито відсутності власноручного підпису сторони договору на документі, може розцінюватись як те, що правочин не відповідає вимогам, які встановлюються до письмової форми правочину, проте це не означає, що між сторонами відсутня домовленість, оскільки договір оренди фактично виконується сторонами, зокрема ТОВ «Агроволодар» сплачує орендну плату, а ОСОБА_1 її фактично отримує.

Враховуючи, що додаткове рішення є невід`ємною частиною заочного рішення від 07.11.2024 року в справі № 183/913/22, при задоволенні апеляційної скарги та скасуванні заочного рішення то і додаткове рішення має бути скасовано, оскільки окремо від заочного рішення воно не має законної сили.

Під час розгляду цивільної справи №183/913/22 ТОВ «Агроволодар» понесло та планує понести витрати по розгляду справи, зокрема, витрати на відправку поштою документів по справі 500,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.

Від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ямковий В.Ф., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення залишити без змін.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц за подібних обставин по справі наведено, що у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Рішення суду про усунення перешкоди у користуванні землею шляхом повернення вказаної земельної ділянки від орендаря, право оренди з яким зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, може бути підставою для проведення державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки. Тому обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та не потребує додаткового звернення до суду з іншим способом захисту.

Позивач наголошує, що відповідач, надаючи докази сплати коштів за фактичне користування належною позивачу земельною ділянкою, тим самим визнає факт не укладення (не підписання) позивачем спірного договору оренди, однак намагається переконати суд у фактичному прийнятті умов договору оренди, що є неприпустимим і тільки ще одним доказом недобросовісної поведінки відповідача. Питання виплати орендної плати не було предметом розгляду даної справи, а подані відповідачем докази виплати орендної плати не були предметом дослідження в суді першої інстанції. Відповідач не наводить поважність причин пропуску строку для їх подання у суді першої інстанції, не заявляє клопотання про поновлення строку для подання доказів у порядку апеляційного

провадження.

Позивач наполягає, що не укладав з відповідачем договір оренди спірної земельної ділянки, а відповідач не довів зворотного.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача ТОВ «Агроволодар» адвокат Прибильський В.Г. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ямковий В.Ф. апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивачу ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 042425 від 23 лютого 2001 року належить земельна ділянка загальною площею 6,620 га, кадастровий номер :01:047:0584, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 8, 10, том 1).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №296762434 від 28 січня 2022 року вбачається, що 28 серпня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області Капліною О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53866399 від 02.09.2020 року, номер запису про інше речове право: 37999120. зареєстровано договір оренди землі, серія та номер: ПС-23, виданий 17 серпня 2020 року, начебто укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроволодар» відносно земельної ділянки загальною площею 6,620 га, кадастровий номер :01:047:0584, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зі строком дії договору оренди вісім років (а.с. 10, том 1).

ОСОБА_1 наголошує на тому, що ніякого договору оренди землі з відповідачем ТОВ «Агроволодар» не укладав та не підписував.

В зв`язку з тим, що позивач заперечує факт укладення та підписання ним договору оренди землі від 17 серпня 2020 року, серія та номер: ПС-23, за клопотанням його представника адвоката Ямкового В.Ф. по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення експертам поставлено запитання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 напроти його прізвища у графі «реквізити сторін» у договорі оренди землі, серія та номер: ПС-23 від 17 серпня 2020 року, особисто ОСОБА_1 чи іншою особою? (а.с. 39-39зв, 79-79зв).

З повідомлення судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 08 листопада 2023 року видно, що висновок експерта №3086-23 не може бути наданий, оскільки для проведення експертизи не було надано оригінал досліджуваного документу (а.с. 92-94, том 1).

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції було надано:

договір про надання правової допомоги № 06/01-22 від 20.01.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ямковим В.Ф. (а.с. 12-13 ,том 1);

додаткову угоду б/н від 20.01.2022 року до договору про надання правової допомоги №06/01-22 від 20.01.2022 року, згідно з якою сторони погодили розмір гонорару адвоката в сумі 13600,00 грн (а.с. 14, том 1);

ордер серії АЕ №1126011 від 03.02.2022 року на надання правничої допомоги на підставі договору про надання правової допомоги №06/01-22 від 20.01.2022 року;

свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2554 від 25.12.2012 року та посвідчення адвоката №2231 від 18.06.2012 року (а.с. 15, том 1);

попередній розрахунок надання послуг адвокатом від 20.01.2022 року, згідно з яким вартість послуг складає 13600,00 грн, з яких: вартість консультації 500,00 грн, вартість послуг щодо аналізу та збору доказів 1500,00 грн, вартість послуг зі складання та подання до суду позовної заяви 5000,00 грн та вартість послуг щодо представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції 6600,00 грн (а.с. 15, том 1);

довідку в довільній формі, виданої адвокатом Ямковим В.Ф. 07.08.2024 року, про сплату ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 13600,00 грн на виконання умов договору про надання правової допомоги №06/01-22 від 20.01.2022 року (а.с. 138, том 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в певному обсязі.

Стягуючи з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6800,00 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості цих витрат саме в такому розмірі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга, четверта статті 207 ЦК України).

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Отже, договір оренди землі є договором, за яким в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановлених договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі №6-1512цс16, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення, у зв`язку з його укладенням, прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, недійсність договору як приватно - правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. За своєю суттю ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких земельних ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №042425 від 23 лютого 2001 року належить земельна ділянка загальною площею 6,620 га, кадастровий номер :01:047:0584, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території

Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №296762434 від 28 січня 2022 року вбачається, що 28 серпня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області Капліною О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53866399 від 02.09.2020 року, номер запису про інше речове право: 37999120. зареєстровано договір оренди землі, серія та номер: ПС-23, виданий 17 серпня 2020 року, начебто укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроволодар» відносно земельної ділянки загальною площею 6,620 га, кадастровий номер :01:047:0584, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зі строком дії договору оренди вісім років.

В зв`язку з тим, що позивач заперечує факт укладення та підписання ним договору оренди землі від 17 серпня 2020 року, серія та номер: ПС-23, за клопотанням його представника адвоката Ямкового В.Ф. по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення експертам поставлено запитання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 напроти його прізвища у графі «реквізити сторін» у договорі оренди землі, серія та номер: ПС-23 від 17 серпня 2020 року, особисто ОСОБА_1 чи іншою особою? (а.с. 39-39зв, 79-79зв).

З повідомлення судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 08 листопада 2023 року видно, що висновок експерта №3086-23 не може бути наданий, оскільки для проведення експертизи не було надано оригінал досліджуваного документу.

Приписами ст. 109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі експертизі якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За таких обставин, виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» на користь ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 6,620 га, кадастровий номер :01:047:0584, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перещепинської міської ради Самарівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області та належить позивачу, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки позивач ОСОБА_1 не підписував та не укладав з відповідачем ТОВ «Агроволодар» спірного договору оренди землі від 17 серпня 2020 року, серія та номер: ПС-23, а тому вказаний договір вважається не вчиненим, тобто не укладеним. Крім того, відповідач не спростовує того, що позивач дійсно не підписував договір оренди щодо належної йому земельної ділянки, наполягає на тому, що була усна домовленість щодо оренди спірної земельної ділянки.

Апеляційний суд вважає довід апеляційної скарги з цього питання безпідставним, виходячи з наведеного вище.

Розглядаючи довід апеляційної скарги щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції було надано:

договір про надання правової допомоги № 06/01-22 від 20.01.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ямковим В.Ф.;

додаткову угоду б/н від 20.01.2022 року до договору про надання правової допомоги №06/01-22 від 20.01.2022 року, згідно з якою сторони погодили розмір гонорару адвоката в сумі 13600,00 грн;

ордер серії АЕ №1126011 від 03.02.2022 року на надання правничої допомоги на підставі договору про надання правової допомоги №06/01-22 від 20.01.2022 року;

свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2554 від 25.12.2012 року та посвідчення адвоката №2231 від 18.06.2012 року;

розрахунок надання послуг адвокатом від 20.01.2022 року, згідно з яким вартість послуг складає 13600,00 грн, з яких: вартість консультації 500,00 грн, вартість послуг щодо аналізу та збору доказів 1500,00 грн, вартість послуг зі складання та подання до суду позовної заяви 5000,00 грн та вартість послуг щодо представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції 6600,00 грн;

довідку в довільній формі, виданої адвокатом Ямковим В.Ф. 07.08.2024 року, про сплату ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 13600,00 грн на виконання умов договору про надання правової допомоги №06/01-22 від 20.01.2022 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, заявленого ним у позові, є обґрунтованими, тому з ТОВ «Агроволодар» на його користь слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 6800,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком.

Інші, наведені в апеляційній скарзі, доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також

практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, та вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ТОВ «Агроволодар» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» залишити без задоволення, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року та додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року.

Судді: