ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 643/12269/19

провадження № 22-ц/818/2083/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Смелянець К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Печенізької районної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінрайт», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович, Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 грудня 2024 року, постановлене суддею Онупко М.Ю.,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила:

?визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме запис про право власності № 27165138, вчинений 24.07.2018 року державним реєстратором юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сектору державної реєстрації права власності на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації Зоткіним Сергієм Володимировичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42193458 від 24.07.2018 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за відповідачем ТОВ «ФК ФІНРАЙТ», ;

?визнати недійсним договір купівлі-продажу, квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер: 2867, видавник: Лавінда Н.О., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу, визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме запис про право власності № 27275095, вчинений 31.07.2018 року державним реєстратором юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сектору державної реєстрації права власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Лавіндою Наталею Олександрівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42311773 від 31.07.2018 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

?визнати недійсним Договір дарування, квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер: 4064, виданий 22.07.2019, видавник: Ємець І.О., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області;

?визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме запис про право власності № 32497834, вчинений 22.07.2019 року приватним нотаріусом Ємець Іваном Олександровичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47892465 від 22.07.2019 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_3 ;

?витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

?вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та неповноту встановлення обставин, які мають значення у справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що Банк порушив Закон України «Про іпотеку», та залишили поза увагою, що наразі діє мораторій на стягнення майна громадян України відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суд застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду. крім того, судом не взято до уваги, що вартість іпотечного майна не відповідає ринковій вартості майна, що підтверджується висновком експерта.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія Фінрайт» просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 367, 417ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Інші позовні вимоги є похідними тому підстав для їх задоволення не має.

Згідно ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.10.2007 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_2 .

28 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №3.07111920.х від 28.11.2007 року (т. 1 а.с. 12-15).

Пунктами 1.1, 1.2 договору про іпотечний кредит № 3.07111920.х від 28.11.2007 року встановлено, що кредитор на умовах цього договору надає позичальнику грошові кошти в сумі 14300 доларів США на строк користування 120 місяців, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 9,99 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках і виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. Кредит надається позичальнику на власні потреби.

Також пунктом 6.1.3 договору про іпотечний кредит № 3.07111920.х від 28.11.2007 року передбачено, що кредитор має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу, свої права за цим договором (повністю або частково), а також розкривати інформацію, яка пов`язана з такою передачею третім особам протягом строку дії цього договору.

Крім того між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 3.07111920.х від 28.11.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 373-686 (т. 1 а.с. 16-17).

Відповідно до п.п. 1.1 та 1.2 іпотечного договору № 3.07111920.х від 28.11.2007 року за даним договором іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку житлову нерухомість, а саме квартиру АДРЕСА_2 . Складається з 4 жилих кімнат, має загальну площу 65,40 кв.м. та жилу площу 47,20 кв.м., та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Панченко О.В. 26.10.2007 року, внесену реєстр за № 6-1546, зареєстрований 26.10.2007 року за № П-3-29259 у Харківському міському бюро технічної інвентаризації з метою забезпечення повного виконання зобов`язань іпотекодавця за договором про іпотечний кредит № 3.07111920.х, укладеним іпотекодавцем з іпотекодержателем 28.11.2007 року та додатків до нього.

Заставна вартість предмета іпотеки, на момент укладення цього договору визначена сторонами в сумі 349600 грн., що в еквіваленті при перерахуванні на долари США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становить 69227,72 долари США.

Згідно до п. 3.1 іпотечного договору № 3.07111920.х від 28.11.2007 року іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником та/або іпотекодавцем обов`язків, які передбачені цим кредитним договором, негайно з моменту такого невиконання або неналежного виконання.

Пунктом 3.2 іпотечного договору № 3.07111920.х від 28.11.2007 року встановлено, що звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.

Крім того згідно пункту 3.3 іпотечного договору № 3.07111920.х від 28.11.2007 року даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом: організації продажу предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі продажу між іпотекодавцем та покупцем. Іпотекодавець не має права відмовитись від підписання договору купівлі продажу, у випадку якщо іпотекодавець та іпотекодержатель погодили процедуру продажу предмету іпотеки у письмовому вигляді і іпотекодержатель не порушував її вимог; продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Цим договором іпотекодавець уповноважує іпотекодержателя подавати та отримувати від імені іпотекодавеця довідки та документи, які необхідні для підготовки предмета іпотеки до продажу, (витяги з реєстру обтяжень, довідку з Бюро технічної інвентаризації, інше), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі продажу предмету іпотеки, а також виконувати всі інші дії, які пов`язані з продажем предмету іпотеки. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - іпотекодержатель зобов`язаний визначити ціну продажу предмету іпотеки на підставі оцінки, яка проводиться відповідно до законодавства про оцінку майні і майнових прав та професійну оціночну діяльність за рахунок іпотекодавця. У разі продажу предмета іпотеки, іпотекодавець доручає іпотекодержателю отримати грошові кошти, виручені від продажу та спрямувати їх на погашення витрат іпотекодержателя та заборгованості за кредитним договором в порядку, передбаченому п. 3.6 цього договору. Якщо предмет іпотеки буде продано за суму більшу, ніж сума заборгованості та витрат іпотекодержателя, залишок грошових коштів від його продажу іпотекодержатель повертає іпотекодавецеві. Прийняття предмета іпотеки у власність, в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ЗУ «Про банки і банківську діяльність» у 2009 році відбулось перейменування ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» на ВАТ «Платинум Банк», який став правонаступником всіх прав та обов`язків за всіма договорами.

З листа Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» № 10/678-Л від 19.01.2018 року вбачається, що цим листом Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (старий кредитор) та ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» (новий кредитор) повідомляють ОСОБА_1 , що 19.01.2018 року між старим кредитором та новим кредитор було укладено договір № 29К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, договір №29і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за якими старий кредитор 19.01.2018 року відступив шляхом продажу новому кредитору прав вимоги до позичальника за договорами: іпотечний договір № 3.07111920.х від 28.11.2007 року, договір про іпотечний кредит № 3.07111920.х від 28.11.2007 року з додатком № 1 до договору про іпотечний кредит. З 19.01.2018 року вашим кредитором за вказаними у попередньому абзаці договорами є новий кредитор, а саме ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» (т. 1 а.с. 18).

Листом № 22/01-01 від 22.01.2018 року ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» повідомило ОСОБА_1 , що 19.01.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та новим кредитором було укладено договір № 29К про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор 19.01.2018 року відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги за наступними договорами: іпотечний договір № 3.07111920.х від 28.11.2007 року, договір про іпотечний кредит № 3.07111920.х від 28.11.2007 року з додатком № 1 до договору про іпотечний кредит. З 19.01.2018 року вашим кредитором за вказаними у попередньому абзаці договорами є новий кредитор, а саме ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» (т. 1 а.с. 19).

Відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19.01.2018 року укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ», банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах визначених цим договором, права вимоги до іпотекодавця, зазначеного у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом боржник, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника або які зобов`язані виконати обов`язки боржника, за іпотечним договором, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до нього, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом основний договір. Новий кредитор сплачує банку за право вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (т. 1 а.с. 120-121).

З додатку № 1 до договору № 29і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19.01.2018 року вбачається, що права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами є іпотечний договір № 3.07111920.х від 28.11.2007 року, боржник ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 122).

Листом ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ Вих. № 23/01-01 від 23.01.2018 року повідомило ОСОБА_1 про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимоги про усунення порушення, та запропоновано у тридцяти денний строк сплатити заборгованість в розмірі 8601,93 долари США, за наведеним реквізитами. Запропоновано добровільно виселитися та виселити всіх мешканців з квартири АДРЕСА_2 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги (т. 1 а.с. 126-127).

З опису вкладення вбачається, що на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» було направлено повідомлення про заміну сторони (кредитора), письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимога про усунення порушення. Зазначений пакет з вкладенням були отримані позивачем особисто 12.02.2018 року про що свідчить її особистий підпис (т. 1 зворотній бік а.с. 127).

Відповідно до звіту про оцінку майна затвердженого директором ПП «Агентство оцінки майна та землі» Смоленською Ю.О. від 13.07.2018 року, що вартість чотирикімнатної квартири, загальною площею 65,40 кв.м., житловою 47,20 кв.м., розташованої на 7-му поверсі 9-ти поверхового будинку, в тому числі: кухні 6,80 кв.м., 1-а кімната 20,10 кв.м., 2-а кімната 9,20 кв.м., 3-я кімната 7,20 кв.м., 4-а кімната 10,70 кв.м., вбиральня 1,10 кв.м., ванна кімната 2,00 кв.м., коридор 6,40 кв.м., об`єкт знаходиться в задовільному стані, матеріал стін панель, перекриття з/б, електрика, водопровід, каналізація, газопостачання, опалення, центральне становить станом на 13.07.2018 року 245 540 грн., без ПДВ (т. 1 а.с. 124-125).

24 липня 2018 року ТОВ «ФК ФІНРАЙТ» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за ним права власності на квартиру, що є предметом іпотеки на підставі ч. 3.3 договору про іпотеку.

31 липня 2018 року між ТОВ «ФК ФІНРАЙТ» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Л.О.

22 липня 2019 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування, подарував ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 190496814 від 27.11.2019 року підтверджується, що чотирикімнатна квартира, загальною площею 65,40 кв.м., житловою 47,20 кв.м. № 136, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , на підставі договору дарування, серія та номер: 4064, виданого 22.07.2019 року, видавник: Ємець І.О., приватний нотаріус ХМНО (т. 1 а.с. 212).

Звертаючись до суду із позовом, позивачка вважає, що ці правочин є недійсним, оскільки спірна квартира, що належала їй на праві власності, була єдиним її житлом, при цьому вона була засобом забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, а тому її реалізація суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вона як власник квартири згоди на відчуження квартири не надавав, про наявність проведення будь-якої оцінки предмета іпотеки, для застосування статті 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої, іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, та виконання підпункту 4.5.3 пункту 4.5 статті 4 іпотечного договору, інформації не має, та вважає, що оцінка квартири взагалі не могла бути проведена, оскільки, крім неї, до її квартири жодна особа без її відома доступу не має.

Отже, проведення стягнення на предмет іпотеки та реєстрація державним реєстратором права власності на предмет іпотеки здійснена з порушенням іпотечного договору та статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Щодо набуття права за іпотечним договором та договором іпотеки.

28 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 3.07111920.х від 28.11.2007 року (т. 1 а.с. 12-15).

Крім того між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 3.07111920.х від 28.11.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 373-686 (т. 1 а.с. 16-17).

Відповідно до ЗУ «Про банки і банківську діяльність» у 2009 році відбулось перейменування ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» на ВАТ «Платинум Банк», який став правонаступником всіх прав та обов`язків за всіма договорами.

19.01.2018 року між Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», яке є правонаступником ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» було укладено договір № 29К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, договір №29і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за якими ПАТ «Платінум Банк» відступив шляхом продажу новому кредитору прав вимоги до позичальника за договорами: іпотечний договір № 3.07111920.х від 28.11.2007 року, договір про іпотечний кредит № 3.07111920.х від 28.11.2007 року з додатком № 1 до договору про іпотечний кредит. З 19.01.2018 року вашим кредитором за вказаними у попередньому абзаці договорами є новий кредитор, а саме ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» (т. 1 а.с. 18).

Таким чином до ТОВ «ФК «Фінрайт» перейшло право вимоги за договором про іпотечний кредит № 3.07111920.х від 28.11.2007 року, та іпотечним договором №3.07111920.х від 28.11.2007 року.

Листом ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ Вих. № 23/01-01 від 23.01.2018 року підтверджується, що ОСОБА_1 було направлено письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимоги про усунення порушення, та запропоновано у тридцятиденний строк сплатити заборгованість в розмірі 8601,93 долари США, за наведеним реквізитами. Запропоновано добровільно виселитися та виселити всіх мешканців з квартири АДРЕСА_2 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги (т. 1 а.с. 126-127).

З опису вкладення вбачається, що на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» було направлено повідомлення про заміну сторони (кредитора), письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимога про усунення порушення. Зазначений пакет з вкладенням були отримані позивачем особисто 12.02.2018 року про що свідчить її особистий підпис (т. 1 зворотній бік а.с. 127).

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

За приписами пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Щодо правомірності перереєстрації права власності судова колегія зазначає наступне.

23 січня 2018 року ТОВ «ФК «Фінрайт» було направлено на адресу ОСОБА_1 вимоги про виконання умов іпотечного договору. Зазначена вимога була отримана позивачкою 12.02.2018 року, про що свідчить копія зворотнього повідомлення про вручення поштової кореспонденції.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 27.08.2018 року вбачається, що позивач зверталася до директора ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» Погорєлова Ю.А. з проханням надати їй копію договору №29К про відступлення прав вимог, копію договору №29і про відступлення прав вимоги від 19.01.2018 року, копії договорів, додаткових угод між нею та ПАТ «Платинум Банк», якщо вони є, надати їй розрахунок заборгованості станом на даний час, якщо така заборгованість існує (т. 1 а.с. 20).

Листом № 27/09-01 від 27.09.2018 року ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» повідомило ОСОБА_1 , що ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» 27.08.2018 року було отримано листа без номера датованого 10.08.2018 року, підписаного від імені ОСОБА_1 , з метою виконання вимог, а також надання більш змістовної відповіді на Ваш лист, просив повідомити вихідний номер та дату листа, який отримано за підписом директора ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» Погорєлова Ю.А. (т. 1 а.с. 21).

ОСОБА_1 було направлено лист із необхідною інформацією, проте відповіді отримано від ТОВ «ФК «Фінрайт» не було.

24 липня 2018 року державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрацієї Харківської області було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» на підставі копії договору № 29і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19.01.2018 року, додаток № 1 до договору № 29і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19.01.2018 року, іпотечний договір № 3.07111920.х від 28.11.2007 року, наказ про призначення директора ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» - Погорєлова Ю.А, № - ПР-01К від 24.11.2016 року, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимога про усунення порушення № 23/01-01 від 23.01.2018 року, повідомлення розписка про вручення відправлення спецзв`язку № 89, опис вкладення у пакет на ім`я ОСОБА_1 , та розписка про отримання ОСОБА_1 вказаного пакету 12.02.2018 року (т. 2 а.с. 63-78).

З моменту направлення ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» вимоги про виконання зобов`язань (23.01.2018 року), яке отримано ОСОБА_1 (12.02.2018) до дати укладення договору купівлі-продажу минуло понад 30 днів, таким чином порушень з боку відповідача щодо строку повідомлення не вбачається.

Доказів, які б свідчили про порушення процедури визначеної іпотечним договором щодо звернення стягнення на іпотечне майно, матеріали справи не містять.

Щодо заниженої вартості іпотечного майна, судова колегія зазначає наступне.

13.07.2018 року ТОВ «ФК «Фінрайт» звернулось до ПП «Агентство оцінки майна та землі» та отримало звіт від екперта ОСОБА_4 від 13.07.2018 року, що вартість чотирикімнатної квартири, загальною площею 65,40 кв.м., житловою 47,20 кв.м., розташованої на 7-му поверсі 9-ти поверхового будинку, в тому числі: кухні 6,80 кв.м., 1-а кімната 20,10 кв.м., 2-а кімната 9,20 кв.м., 3-я кімната 7,20 кв.м., 4-а кімната 10,70 кв.м., вбиральня 1,10 кв.м., ванна кімната 2,00 кв.м., коридор 6,40 кв.м., об`єкт знаходиться в задовільному стані, матеріал стін панель, перекриття з/б, електрика, водопровід, каналізація, газопостачання, опалення, центральне становить станом на 13.07.2018 року 245 540 грн., без ПДВ (т. 1 а.с. 124-125).

Відповідно до висновку експерта № 17208/23287/23288 від 10.09.2021 року вбачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 на 13.07.2018 року складає 1 144 396 грн., ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 24.07.2018 року складає 1 159 665 грн., ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 31.07.2018 року складає 1 172 032 грн. (т. 2 а.с. 167-187).

Таким чином вартість іпотечного майна станом на час його реалізації становила 1159665,00 грн.

При цьому майно було продано за 245540,00 грн.

При цьому судова колегія зазначає, що продаж іпотечного майна за ціною нижчою, ніж визначена в договорі або нижчою за ринкову вартість такого майна, не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Відновлення прав позивача можливо шляхом стягнення збитків, спричинених реалізацією майна за нижчою ціною.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність застосування Закону України «Про мораторій», судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У частині першій статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено,

що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку

з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,00 кв. м для квартири та 250,00 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Такі висновки щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 , є єдиним нерухомим житловим майном позивача ОСОБА_1 . Зазначена квартира набута позивачкою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2007 року виданого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Панченко В.О.

Відповідно до даних, які містять у паспорті ОСОБА_1 її постійним місцем реєстрації з 06.04.2005 року є адреса спірної квартири АДРЕСА_1 .

Спірна квартира була надана в забезпечення іпотечного договору на отримання грошових коштів в іноземній валюті на власні потреби, та використовується позивачем як місце постійного проживання позичальника, а її загальна площа не перевищує 140,00 кв. м.

Відповідачем на спростування цих обставин належних та допустимих доказів не надано, а матеріали справи таких не містять.

Здійснюючи реєстрацію права власності на спірну квартиру за іпотекодержателем державний реєстратор на зазначене уваги не звернув.

Тому рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК Фінрайт»» суперечить Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У зв`язку з чим вказане рішення є незаконним і підлягає скасуванню.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу(далі -ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

За змістом статей15і16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

В абзаці десятого пункту 9Рішення Конституційного Суду України від 30 січня2003 року № 3-рп/2003вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Матеріали справи свідчать про те, що 24 липня 2018 року ТОВ «ФК ФІНРАЙТ» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за ним права власності на квартиру, що є предметом іпотеки на підставі ч. 3.3 договору про іпотеку. Така реєстрація не відповідає закону з підстав, зазначених вище.

31 липня 2018 року між ТОВ «ФК ФІНРАЙТ» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Л.О.

22 липня 2019 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування, подарував квартиру АДРЕСА_2 , зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О.

Згідно ізст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно достатті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно достатті 388 цього Кодексумайно не може бути витребуване у нього. За приписамистатті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, у всіх інших випадках інтереси добросовісного набувача захищаються, тобто, власник не вправі вимагати повернення свого майна.

Вирішуючи питання, пов`язані з розмежуванням добросовісного і недобросовісного набувача, слід враховувати положенняст. 330 ЦК України, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо, відповідно дост. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано у нього. Зокрема, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не має права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

За змістом ч.5ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в т. ч. про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для витребування у нього майна. Наявність у діях власника волі на передачу майна виключає можливість його витребування у добросовісного набувача.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (стаття 388 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_3 одержав спірне майно за безвідплатним договором - договором дарування.

Тому власник має право витребувати це майно у всіх випадках.

Колегія суддів вважає, що позивачем на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, надано належні, допустимі та достовірні докази, які є достатніми для висновку про обґрунтованість його вимог в частині витребування з володіння ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

Вимоги про скасування державних реєстрації та визнання попередніх договорів недійсними не є належним способом захисту, оскільки фактично вичерпали свою дію після їх вчинення.

Тому належним та ефективним способом захисту прав позивача є саме витребування майна у добросовісного набувача.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судова колегія, беручи до уваги обставини справи, вважає за необхідне стягнути судові витрати з ТОВ «ФК Фінрайт», оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій саме та ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141, п. п. «б», «в» ч. 1 ст. 382ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», сплачений судовий збір стягується пропорційно до задоволених вимог з відповідачів ТОВ «ФК Фінрайт» та ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної (1вимога майнового характеру) 768,40 грн, та за подання апеляційної скарги 1152,60 грн., а всього 1921,00 грн тобто по 950,50 грн.

Керуючись ст. ст.367,368, п. 2 ч. І ст.374, п.п.2,3,4ч. 1 ст.376,381,382-384,389,390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 24 грудня 2024 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінрайт» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1921,00 грн по 950,50 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року.