Єдиний унікальний номер судової справи:473/1136/25 Головуючий суду першої інстанції Ротар М.М.
Провадження номер 22-ц/812/1524/25 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

22 вересня 2025 року м. Миколаїв справа №473/1136/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 червня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Ротар М.М., в приміщенні того ж суду в м. Вознесенськ, повний тест судового рішення складено того ж дня, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» або Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 квітня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №491003100, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надало позичальнику кредит у сумі 42 514,57 грн строком на 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 32%.

Позивач виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 42514,57 грн.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав у зв`язку з чим у нього станом на 20 вересня 2021 року утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 56893,58 грн, яка складається з: 39 084,05 грн заборгованості за кредитом, 17 809,53 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу №3, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №491003100 від 09 квітня 2019 року, укладеним між АТ «Альфа Банк» та відповідачем.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену заборгованість, судовий збір в розмірі 3028 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 9200 грн.

У відзиві на позов ОСОБА_1 просив відмовити в задоволення позову з підстав недоведеності позовних вимог, відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів укладення кредитного договору відповідачем та наявності заборгованості.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 червня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №491003100 від 09 квітня 2019 року у розмірі 56 893,58 грн, яка складається з: 39 084,05 грн - тіло кредиту, 17 809,53 грн - заборгованість по відсоткам.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 3 028 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів належними доказами набуття права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором та наявність вказаної заборгованості за ним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач вказував, що укладений кредитний договір не відповідає нормам законодавства, що є підставою для визнання правочину недійсним. Не можливо встановити чи містив кредитний договір на момент отримання кредитних коштів умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Отже відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору.

Зазначав, що поданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не є документом первинного бухгалтерського обліку. Посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є необґрунтованим, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, тощо є внутрішніми документами цієї фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити чи надавалися кошти взагалі, в якій сумі та на який строк, правильність нарахування на чию карту здійснено нарахування, а тому за відсутністю належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість має місце, що вона виникла внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору неможливо, як і неможливо встановити, які саме умови договору порушені відповідачем. Відсутність банківських виписок, що мали б відображати конкретні суми та дати здійснення операцій, ставить під сумнів законність та обгрунтованність вимог позивача.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21 серпня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту №491003100, відповідно до якої позичальник пропонує АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб.

Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком.

Умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 42514,57 грн, процентна ставка 32,00% річних, тип ставки фіксована, строк кредиту 60 місяців. Дата повернення кредиту 10 квітня 2024 року. Кредит просив надати для повернення заборгованості за іншим кредитним договором №630531009 від 20 грудня 2016 року. (а.с. 5).

Підписанням цієї оферти позичальник беззаперечно підтвердив, що перед укладанням угоди ознайомлений у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ.

Всі відносини, що не врегульовані угодою, запропоновано позичальником врегулювати договором, діюча редакція якого розміщена на сайті банку www.alfabank.com.ua.

Крім того, ОСОБА_1 підписано додаток № 1 до Угоди про надання кредиту №491003100 від 09 квітня 2019 року - графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, згідно якого він мав сплачувати з 10 травня 2019 року по 10 квітня 2024 року щомісячно по 1 428,18 грн (а.с. 5 зворот).

09 квітня 2019 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, умови якого є аналогічними оферті на укладання угоди про надання кредиту від 09 квітня 2019 року (а.с. 6).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 09 квітня 2019 року по 20 вересня 2021 року (а.с. 21-31).

20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 3, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору (а.с. 8-12).

Згідно з п. 2.3 договору факторингу право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до п.4.2 договору фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12 844 800,00 грн, шляхом перерахування на рахунок Клієнта, відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.

Згідно копії платіжного доручення № 559 від 20 вересня 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило АТ «Альфа-Банк» 12844800,00 грн (призначення платежу: за право вимоги згідно договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року) (а.с. 15).

Як вбачається з копії акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 вересня 2021 року до договору факторингу № 3 у відповідності та на виконання договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року, Клієнт передав, а Фактор отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку № 1-1 до договору, а також реєстр боржників клієнта на компакт-диску, складений за формою згідно із додатком № 1-2 до договору (а.с. 14). Відповідно до виписки з додатку до договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №491003100 від 09 квітня 2019 року у сумі 56893,58 грн (а.с. 3).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом заборгованість ОСОБА_1 станом на 20 вересня 2021 року становить 56893,58 грн, з яких: 39084,05 грн заборгованість за тілом кредиту, 17809,53 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с. 35).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Як встановлено судом, 09 квітня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання кредиту № 491003100.

У вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

На підтвердження заборгованості за кредитним договором позивачем надано виписку по рахунку відповідача, якою підтверджено надання Банком позичальнику кредитних коштів.

Виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16143/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц).

Аргументи апеляційної скарги про відсутність доказів, які б підтверджували розмір заборгованості є неприйнятними, оскільки така заборгованість обумовлена невиконанням умов договору щодо повернення суми кредиту та передбачених процентів за користування кредитними коштами. Ці складові викладені в умовах укладеного договору та додатках до нього. Відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які б підтверджували повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, та спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

На підтвердження переходу до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права вимоги за кредитним договором з відповідачем товариством надано копію договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року, копію платіжного доручення № 559 від 20 вересня 2021 року на суму 12 844 800,00 грн, копію акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 вересня 2021 року до договору факторингу № 3, а також копію Додатку № 1-1 до договору факторингу №3 від 20 вересня 2021 року, з якого вбачається, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги саме до ОСОБА_1 за кредитним договором від 09 квітня 2019 року №491003100 у сумі 56 893,58 грн.

Вказані докази колегія суддів вважає належними та допустимими, такими, що достовірно підтверджують перехід до позивача права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами підтверджується, що ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг, однак, в порушення умов кредитного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення коштів, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 09 квітня 2019 року у розмірі 56 893,58 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, що оскаржується, без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 22 вересня 2025 року.