УХВАЛА

16 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 454/4097/24

провадження № 61-8470ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 лютого 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд, при здійсненні судочинства, може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що в листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора про стягнення на його користь коштів у сумі 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових осіб Офісу Генерального прокурора, які позбавили його прав, гарантованих статтею 40 Конституції України, в результаті чого позивачу спричинено моральні страждання, які полягають у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань. Крім цього, позивачу завдано майнову шкоду в сумі 29,00 грн, що становлять витрати на поштову кореспонденцію.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27 лютого 2025 року, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 04 червня 2025 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

03 липня 2025 року через підсистему «Електронний Суд» ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 щодо застосування норм 1166 ЦК України щодо покладення на відповідача обов'язку доведення відсутності вини у завданні шкоди. ОСОБА_1 також зазначає підставу касаційного оскарження пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України - відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права (статей 10, 12, 78, 81, 263, 264, 265, 382 ЦПК України) у подібних правовідносинах, що підтверджується оскаржуваною постановою Львівського апеляційного суду від 04 червня 2025 року у справі, у якій відсутні посилання на висновки Верховного Суду у даних правовідносинах. У зв`язку порушенням його прав, гарантованих статтями 40, 56 Конституції України, необхідне формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування норм статей 10, 12, 78, 81, 263, 264, 265, 382 ЦПК України у даних правовідносинах для правильного вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме заявникові необхідно подати до Верховного Суду підписану касаційну скаргу у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Заявнику роз`яснено, що зміст оскаржених судових рішень, обґрунтування та доводів касаційної скарги, з урахуванням фактичних обставин цієї справи, не дозволяють зробити висновок, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Верховного Суду, на яку заявник посилається у касаційній скарзі, і що такі правовідносини є подібні до правовідносин в цій справі. У цій справі суди відмовили у позові ОСОБА_1 , оскільки виходили з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння йому бездіяльністю відповідача майнової та моральної шкоди, сам лише факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.У справі № 761/12945/19, частково задовольняючи позов, суди виходили із того, що позивач довела належними та допустимими доказами факт залиття її квартири внаслідок неправомірних дій відповідача, розмір завданих збитків, тоді як відповідач не спростувала своєї вини у залитті квартири позивача, з чим погодився Верховний Суд.

Разом з тим скаржник не зазначає, який саме відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування наведених норм права у подібних правовідносинах, з відповідним обґрунтуванням неправильного застосування судами в цій справі норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. При цьому посилання заявника, що відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах підтверджується оскаржуваною постановою Львівського апеляційного суду від 04 червня 2025 року у справі, у якій відсутні посилання на висновки Верховного Суду у даних правовідносинах, не відповідає дійсності, оскільки суд апеляційної врахував такі висновки у подібних правовідносинах (у постановах від 27 березня 2023 року у справі №757/221/21-ц, від 02 листопада 2022 року в справі №755/9504/21, від 25 січня 2021 року в справі №227/4410/19, від 25 березня 2021 року в справі №227/3052/19, від 08 вересня 2021 року в справі №638/164/18, від 01 грудня 2021 року в справі №638/3758/20, від 19 травня 2021 року у справі №686/27967/19, від 21 грудня 2019 року у справі №285/3475/18-ц, від 10 липня 2019 року у справі №522/3429/17, від 04 березня 2020 року у справі №639/1803/18).

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду 12 серпня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, аналогічну за змістом поданій 03 липня 2025 року, в якій повторно формально посилається на наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Станом на 16 вересня 2025 року згідно з даними Єдиної автоматизованої системи Верховного Суду інших заяв про усунення недоліків касаційної скарги не надходило.

З огляду на зазначене недоліки, вказані в ухвалі Верховного Суду від 25 липня 2025 року, не усунуто.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, №21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 183, 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 лютого 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 червня 2025 року у справі № 454/4097/24 вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков