Номер провадження № 4-с/521/80/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року

Суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси Бобуйок І.А., дослідивши матеріали цивільної справи скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця по виконавчому провадженню та скасування арешту , -

ВСТАНОВИВ:

18.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Хаджибейського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність державного виконавця по виконавчому провадженню та скасування арешту, яку обґрунтував наступним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2012 року справа № 2-246/11 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованість за кредитним договором від 24.09.2008 року № CL-510/005/2008 в сумі 149 711, 64 грн., витрати по сплаті державного мита в розмірі 1497,87 грн. та витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн., а всього 151329,51 грн.

28.05.2012 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 2-246/11 про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошової суми у розмірі 151531,64 грн., на користь ПАТ "ОТП Банк"

З метою примусового виконання виконавчого листа № 2-246/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 28.05.2012 року, було Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 33497079.

В межах ВП №33497079 державним виконавцем було реалізовано належний боржнику транспортний засіб «NISSAN NOTE», 2008 р.в., д.н. НОМЕР_2 , та стягнуто коштів на користь В межах ВП № 33497079 державним виконавцем було реалізовано належний боржнику стягувача у розмірі 35511, 77 грн.

20.11.2013 року по виконавчому провадженню було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року.

На даний час у ОСОБА_1 виникла необхідність в здійсненні дій щодо розпорядження своїм нерухомим майном і з Інформаційної довідки № 437738660 від 31.07.2025р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктив нерухомого майна стало відомо, що має місце арешт нерухомого майна (невизначене майно, на все нерухоме майно), що належить ОСОБА_1 , а саме: реєстраційний номер обтяження № 12872556, зареєстровано 15.08.2012 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення його заборони на його відчуження, ВП № 33497076, 19.07.2012, Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 , В-5/714.

11.09.2025 року скаржником було отримано відповідь від Хаджибейського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 147985 від 04.09.2025 року, з якої вбачається, що ВП № 33497079 з виконання виконавчого листа № 2-249/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 28.05.2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошової суми у розмірі 151531,64 грн., на користь ПАТ "ОТП Банк". Зазначене виконавче провадження завершено, на підставі п. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", в попередній редакції, про що було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.11.2013 року.

Скаржник вважає, що наявність арешту на невизначене майно, на все нерухоме майно ОСОБА_4 , накладене постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення його заборони на його відчуження ВП №33497079 від 19.07.2012 року є порушенням його права, гарантованого ст. 41 Конституції України, а саме кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і підлягає скасуванню.

Вивчивши заяву, а також додані до неї документи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця по виконавчому провадженню та скасування арешту, з огляду на наступне.

Згідно ст. 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

18.09.2025 року заявник звернувся до Хаджибейського районного суду м. Одеси із скаргою на бездіяльність державного виконавця по виконавчому провадженню та скасування арешту з порушенням правил підсудності, оскільки судом який ухвалив рішення у справі № 2-246/11 та видав 28.05.2012 року виконавчий лист № 2-246/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є Приморський районний суду м. Одеси.

Суд звертає увагу, що саме Приморський районний суду м. Одеси є судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, а тому саме Приморський районний суду м. Одеси є судом, який має вирішувати процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення у справі № 2-246/11.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19.

В даному випадку, враховуючи положення частини другої ст.. 466 ЦПК України справа не належить до територіальної юрисдикції Хаджибейського районного суду м. Одеси, оскільки Хаджибейський районний суд м. Одеси не є судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378ЦПК України).

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки, за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Таким чином, визначаючи підсудність даної заяви за частиною другою статті 466 ЦПК України, суд дійшов висновку, що дана заява територіально не підсудна Хаджибейському районному суду міста Одеси, а тому суд відмовляє у задоволенні даної заяви.

Керуючись ст. ст. 31, 32, 260, 263, 354, 466 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця по виконавчому провадженню та скасування арешту - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: Бобуйок І.А.