Провадження № 2/761/1697/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Тихій П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна, про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2023 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н.М., про визнання договору позики недійсним.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 28.08.2017 р. між нею та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачка передала позиваці грошові кошти у сумі 5491100,00 грн, що за погодженим сторонами курсом є еквівалентом 215000,00 дол. США, а позивачка зобов`язалась повернути їх відповідачці протягом чотирнадцяти днів. Посилаючись на те, що вказаний договір з врахуванням внесених до нього змін і доповнень суперечить вимогам закону, позивачка вважає, що він підлягає визнанню недійсним, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 30.11.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні судом задоволено клопотання представника позивача та здійснено виклик в судове засідання, у якому здійснюватиметься розгляд справи по суті, позивача ОСОБА_1 та третю особу ОСОБА_3 для допиту як свідків про відомі їм обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалою від 10.09.2024 р. задоволено клопотання третьої особи ОСОБА_3 та зобов`язано відповідача та третю особу подати до суду письмові відповіді на поставлені у поясненнях третьої особи питання у формі заяви свідка, копію якої надіслати третій особі ОСОБА_3 в строки, передбачені ст. 93 ЦПК України, попередивши останніх про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань відповідно до ст. 384 КК України.

Ухвалою від 10.09.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав зазначених в самому позові та інших поданих нею заявах по суті справи.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ним заявах по суті справи.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н.М. в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 28.08.2017 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачка передала позивачці грошові кошти у розмірі 5491100 грн, що є еквівалентом 215000,00 дол. США, строком на чотирнадцяти днів. Цей договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4854.

14.09.2017 р. між відповідачкою і позивачкою укладено договір про внесення змін та доповнень до вказаного договору позики від 28.08.2017 р., відповідно до якого позивачка отримала від відповідачки 8937000,00 грн, що є еквівалентом 331000,00 дол. США, які позивачка зобов`язалась повернути протягом трьох місяців до 13.12.2017 р.

20.03.2018 р. між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до договору позики від 28.08.2017 р., відповідно до якого сторони погодили, що на додаток до суми позики у розмірі 5491100,00 грн, зазначеної в основному договорі, фактичне отримання якої позичальник цим підтверджує, позикодавець ОСОБА_2 передала у власність позичальника ОСОБА_1 додатково ще 3132000,00 грн, що є еквівалентом 116000,00 дол. США. Загальну суму позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцю у повному обсязі готівкою не пізніше 14.04.2018 р.

Також стороною позивачки до позову надано розписку від 14.09.2017 р., за якою позивачка ОСОБА_1 передала в позику ОСОБА_4 8937000,00 грн, що на той час були еквівалентні 331000,00 дол. США, строком на три місяці до 14.12.2017 р. Розписка підписана боржником в присутності свідків ОСОБА_2 , яка у даній справі є відповідачкою, та ОСОБА_5 .

В позові та письмових і усних поясненнях під час розгляду справи судом, сторона позивачки, а також третя особа ОСОБА_3 , який, з їх тверджень, є цивільним чоловіком позивачки, наполягають на тому, що оспорюваний договір позики був укладений позивачкою під впливом обману з боку відповідачки та ОСОБА_4 , оскільки всі кошти, які нібито отримала позивачка від ОСОБА_2 , вона фактично не отримувала, навіть їх не бачила, а зазначені кошти були передані ОСОБА_2 безпосередньо ОСОБА_4 , у зв`язку з чим нею було отримано від останнього розписку від 14.09.2017 р.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

А в частині 1 статті 229 ЦК України зазначається, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Постановою Верховного Суду від 25.06.2025 р. у справі № 755/12310/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики, встановлені наступні обставини, які в силу положень ч.ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України, не потребує доказуванню в даній цивільній справі, а саме: « … Отже, факт отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 позики на суму 8937000,00 грн, що на момент подання позову, згідно з погодженим сторонами курсом 27,00 грн за 1 долар США становило 331000,00 дол. США, підтверджується змістом укладеного договору в редакції від 14.09.2017 р., відповідно до пункту 1 якого зазначені кошти позичальник отримав до підписання цього договору.

З відзиву на позовну заяву відомо, що ОСОБА_1 не заперечувала факту укладення між нею і ОСОБА_2 договору позики від 28.08.2017 р., вказавши, що кошти, отримані нею, одразу були передані ОСОБА_4 .

Також суд встановив, що 14.09.2017 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 у присутності свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_5 кошти у розмірі 8937000,00 грн строком до 14.12.2017 р.

У подальшому рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04.03.2020 р. у цивільній справі № 752/24638/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2020 р. та постановою Верховного Суду від 20.01.2021 р., позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення зі ОСОБА_4 на її користь боргу у сумі 8937000,00 грн були задоволені повністю.

… Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначала, що між нею і ОСОБА_1 укладено договір позики, у який за згодою сторін вносились зміни та доповнення. На підтвердження своїх доводів позивачка надала письмові докази.

При цьому суд встановив, що ОСОБА_1 не заперечувала факту укладання між нею і ОСОБА_2 договору позики від 28.08.2017 р., вказавши, що кошти, отримані нею, одразу були передані ОСОБА_4 .

Також суд встановив, що 14.09.2017 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір позики. Згідно з вказаним договором ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_5 кошти у розмірі 8937000,00 грн строком до 14.12.2017 р.

У подальшому рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04.03.2020 р. у цивільній справі № 752/24638/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2020 р. та постановою Верховного Суду від 20.01.2021 р., позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення зі ОСОБА_4 на її користь боргу у сумі 8937000,00 грн були задоволені повністю.

Тобто кошти у сумі 8937000,00 грн, які після укладення договору позики між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , позичальниця передала ОСОБА_4 , в подальшому були стягнуті зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Установивши, що факт укладення договору позики та отримання відповідачкою у борг від ОСОБА_2 грошових коштів підтверджується належними доказами, апеляційний суд дійшов правильного висновку про виникнення між сторонами позикових правовідносин, зобов`язання за якими позичальниця не виконала в повному обсязі, та у зв`язку з цим про наявність правових підстав для стягнення залишку заборгованості за договором позики і трьох процентів річних.

З огляду на зазначене безпідставними є доводи касаційної скарги відповідачки про те, що суд не з`ясував справжню правову природу укладеного договору, не надав належної оцінки всім наявним доказам, в тому числі щодо з`ясування факту отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання, не врахував, що відповідачка виступала гарантом повернення позики за договором, який існував між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги про те, що місцевий суд не дослідив та не взяв до уваги подані аудіозаписи та розшифровки розмов ОСОБА_2 , отримані в результаті негласних (слідчих) розшуковик дій, якими підтверджується факт відсутності передачі коштів відповідачці за договором позики, обґрунтовано спростовані апеляційним судом з посиланням на те, що суд цивільної юрисдикції не має повноважень досліджувати докази, отримані в результаті проведення негласних (розшукових) слідчих дій на предмет їх допустимості, що є прерогативою суду кримінальної юрисдикції, який має надати таким доказам оцінку в порядку, передбаченому статтею 94 КПК України.».

Отже, виходячи з встановлених Верховним Судом обставин, які не потребують доказування, вбачається, що кошти за оспорюваним договором позики ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 , які потім за іншим правочином передала ОСОБА_4 , і які в подальшому за рішенням суду стягнула з останнього на свою користь.

З огляду на вищевикладене, будь-який правочин може буди визнаний судом вчиненим під впливом обману лише в тому випадку, якщо інша сторона правочину мала реальний умисел на такі дії.

Проте, в даному випадку посилання позивачки на те, що вона під впливом обману з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вчинила оспорюваний правочин, судом не приймається до уваги, оскільки як було встановлено в постанові Верховного Суду позивачка отримала кошти за оспорюваним правочином, після чого передала їх в позику іншій особі, а в подальшому стягнула їх на свою користь за рішенням суду.

Крім того, всі доводи та докази, на які посилається сторона позивачки, як на підставу для задоволення позову, спростовуються вже встановленими обставинами в рішенні іншого суду, яке набрало законної сили, у справі в якій брали участь всі сторони по даній справі.

З урахуванням викладеного суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н.М., про визнання недійсним договору позики від 28.08.2017 р, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4854.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна, про визнання договору позики недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: