Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3865/25 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/3865/25 за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті з 01.10.2009 по 01.03.2025 послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії у сумі 31 935,38 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги з централізованого опалення відповідно до умов, визначених чинним законодавством України. Вказує, що квартира АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_1 та забезпечується послугами КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради з централізованого опалення і постачання теплової енергії. Зазначає, що із виписки по особовому рахунку слідує, що з 01.10.2009 по 01.03.2025 утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 31 935,38 грн. Звертає увагу на те, що між КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради як надавачем послуг та ОСОБА_1 як споживачем послуг існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкритого особового рахунку, норм чинного законодавства та договору про надання послуг. Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2025 року позовні вимоги КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії в розмірі 27 115,85 грн. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким застосувати позовну давність до заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії за період з 30.03.2015 по 30.03.2017 в сумі 5078 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що договір про надання послуг з централізованого опалення оформлений не належним чином та підписаний не тією особою на дату його укладання. Зазначає, що в типовому договорі не вказано про термін позовної давності в п`ять років. Крім того звертає увагу на те, що однією зі сторін договору мала бути вона. Зазначає, що постанова КМУ №630 від 21.07.2005 втратила чинність, а відповідач не привів договори про постачання теплової енергії у відповідності до постанови КМУ №85 від 02.02.2022. Вважає, що до неї не можна застосовувати позовну давність в п`ять років, так як збільшення позовної давності не оформлена належним чином згідно чинного законодавства, а тому повинна застосовуватися позовна давність в три роки. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким застосувати позовну давність до заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії за період з 30.03.2015 по 30.03.2017 в сумі 5078 грн.

04 серпня 2025 року на адресу суду від КП «Житомиртеплокомуненерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що за обліковими даними особового рахунку № НОМЕР_1 споживача послуг централізованого опалення ОСОБА_2 отримала 02.07.2004 ордер на заселення в квартиру АДРЕСА_1 від ДП «Житловик» фірми ВАТ «Житомирінвест». Вказує, що квартира АДРЕСА_2 належна ОСОБА_3 ) має опалювальну площу 20,19 кв.м. Зазначає, що позовна заява подана до суду 20 березня 2025 року в період дії воєнного стану. Вважає, що 5-ти річний строк позовної давності, визначений домовленістю між позивачем та відповідачем у договорі про надання послуг з централізованого опалення не пропущений, оскільки був продовжений на строк дії карантину.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №418506798 від 19.03.2025 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Вказане вище житлове приміщення забезпечується послугами КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради з централізованого опалення і постачання теплової енергії, на підставі укладеного 23.02.2011 між ОСОБА_4 та КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води.

Згідно п. 9.1 укладеного договору, строк дії договору 1 рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим якщо, за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово повідомлено про його розірвання або необхідність перегляду. Строк позовної давності за договором - 5 років.

Згідно п. 3.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Споживач несе відповідальність за порушення зобов`язань встановлених законодавством і укладеним договором (під. 4 п. 5.1 договору).

З метою надання та оплати вказаних вище послуг за адресою: АДРЕСА_3 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що власник квартири не в повній мірі сплатила грошові кошти за послуги з централізованого опалення і постачання теплової енергії, отримані у період з 01.10.2009 по 01.03.2025, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 31 935,38 грн.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана до суду 20.03.2025 в період дії воєнного стану, відтак позивачем не було пропущено строк позовної давності за вимогами, пред`явленими в позовній заяві з 24.02.2019, у зв`язку із зупиненням такого строку згідно закону. Зважаючи на п`ятирічний строк позовної давності, визначений домовленістю сторін, строк позовної давності за позовними вимогами до ОСОБА_1 було продовжено також на строк дії карантину, тобто заборгованість за період з 01.03.2015 по 01.03.2025 підлягає стягненню в розмірі 27 115,85 грн.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Зі змісту ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить, зокрема, постачання теплової енергії.

За правилами п. 3 частин другої ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями комунальних послуг є: з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація.

Згідно з п. 1 частини першої ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до положень п.п.1 та 5 частини другої ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з частиною першою ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Вищенаведене також кореспондується із вимогами Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690.

За правилами ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Пунктом 18 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6 частини першої ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору.

У даній справі встановлено, що з метою надання та оплати вказаних послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_3 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що власник квартири ОСОБА_1 не в повній мірі сплатила грошові кошти за послуги з централізованого опалення і постачання теплової енергії, отримані у період з 01.10.2009 по 01.03.2025, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 31 935,38 грн.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії не надавались або надавались неналежної якості або в кількості меншій, ніж позивачем нараховані, відповідачем, у передбаченому ст. ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Відтак, встановивши, що відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилася від послуг, які надавало КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в неї виник обов`язок по сплаті наданих послуг.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеним факт невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії.

В суді першої інстанції та апеляційної інстанції ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених вимог за період з 30.03.2015 по 30.03.2017 в сумі 5078 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 2 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020, дію якого неодноразово продовжено.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1423 дію карантину продовжено до 30 квітня 2023 року, а постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 - до 30 червня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільний кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину».

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом КП «Житомиртеплокомуненерго» звернулося - 20 березня 2025 року.

Оскільки перебіг позовної давності зупинено пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, починаючи з 02 квітня 2020 року і по даний час, то позивачем не пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за період з 01.03.2015 по 01.03.2025, а тому КП «Житомиртеплокомуненерго» має право на стягнення заборгованості по оплаті наданих відповідачеві послуг в розмірі 27 115,85 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що між сторонами не укладено типового договору, у якому погоджено строк позовної давності є необґрунтованими, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду 06 грудня 2023 року у справі №212/10834/21.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді