ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6210/25, 22-ц/803/7415/25 Справа № 202/6436/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи

за участю секретаря судового засідання: Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №202/64362128/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Бережної Наталії Миколаївни на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2025 року та на додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Бєсєди Г.В., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування зазначає, що 29 вересня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNHDGK00000346.

Зазначає, що згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 22 420 доларів США на термін до 28 вересня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Вказує, що відповідно до договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Також вказує, що згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Звертає увагу, що позивач зобов?язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Зазначає, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №DNHDGK00000346.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 04 жовтня 2021 року має заборгованість 34 425, 07 доларів США, яка складається з наступного: 8 045, 56 доларів США - заборгованість за кредитом; 8 688, 53 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 470 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 16 220, 98 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов?язань за договором, яку просить стягнути з відповідача.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з зазначеними судовими рішеннями, представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Бережна Н.М. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що при винесенні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, і ухвалене необґрунтоване, незаконне рішення суду.

Зазначає, що рішення суду ґрунтується на неналежному доказі в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки відповідь з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1238043 від 27 березня 2025 року не відображає актуальної повної інформації щодо належного Кредитора за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року станом на час звернення до суду з цим позовом.

Звертає увагу суду на те, що представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Трегуб Ю.С. обґрунтовуючи відсутність підстав у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» посилався на відсутність доказів отримання кредитних коштів Відповідачем; матеріали справи не містять виписки по особовому рахунку, що унеможливлює визначення суми заборгованості позичальника та її наявність; а також зазначила про сплив строку позовної давності.

Вказує, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» з причин того, що, на думку суду, позивач є неналежним позивачем в даній справі, оскільки на час звернення до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» відступило «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» право вимоги за кредитним договором №DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року, укладеним між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 а тому АТ КБ «ПриватБанк» на час звернення з позовом до суду не був особою, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються, в розумінні вимог статті З ЦПК України, а тому не мало право вимоги до відповідача за кредитним договором №DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року.

При цьому суд першої інстанції в порушення ч.7 ст.81 ЦПК України з власної ініціативи, витребував інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з метою встановлення наявного іпотекодержателя станом на час звернення до суду з цим позовом та на підставі відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1238043 від 27 березня 2025 року - відмовив у задоволенні позовної заяви.

Звертає увагу на те, що 14 квітня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «ЮкрейнМортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договором про іпотечні кредити за яким « ОСОБА_2 №1 Пі-Ел-Сі» відступив право вимоги за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року, зазначене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №423124028 від 17 квітня 2025 року відповідно до якого 15 грудня 2016 року під №18061979 у ДРРП було зареєстровано переуступку права вимоги за кредитним договором №DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року за ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору купівлі-продажу від 14 квітня 2016 року.

Вказує, що актуальний запис про іпотеку за №18061979 іпотекодержатель - АТ КБ «ПриватБанк», на підставі договору про відступлення від 14 квітня, рішення про реєстрацію 15 грудня 2016 року.

Вважає, що суд першої інстанції без достатніх правових підстав відмовив AT КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог, оскільки на звернення позивача до суду з даним позовом та на дату ухвалення оскаржуваного рішення кредитний договір №DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 рокузнаходиться в провадженні AT КБ «ПриватБанк» відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за договором про іпотечні кредити від 14 квітня 2016 року.

Окрім цього, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи і дослідити додаткові докази (договір про іпотечні кредити від 14 квітня 2016 року, інформаційну довідку за № 423124028 від 17 квітня 2025 pоку), які є визначальними при встановленні фактичних обставин стосовно належного кредитора за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року на час звернення до суду з цим позовом.

Вважає, що суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв`язку з чим просить суд апеляційної інстанції рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2025 року - скасувати, та ухвалити нове рішення по справі, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

Також, додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2025 року, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 18 174,80 грн.

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Бережна Н.М., подала апеляційну скаргу. Зазначає, що суд не досліджував наявність або відсутність заборгованості за кредитним договором №DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року, а тому призначення судово-економічної експертизи в цій справі є передчасним.

Звертає увагу, що судово-економічну експертизу виконано не було, що підтверджується повідомленням №СЕ-19/104-23/41060-ЕК від 17 червня 2024 року про неможливість проведення судової експертизи.

Вважає, що квитанція про сплату економічної експертизи від 13 лютого 2024 року не пов`язана з розглядом справи, а тому суд без достатніх правових підстав незаконно стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» здійснену ОСОБА_1 оплату за проведення експертизи.

У зв`язку з чим просить суд апеляційної інстанції додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2025 року скасувати, та ухвалити нове рішення по справі, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» судових витрат пов`язаних з проведенням експертизи - відмовити.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційних скарг, просив їх задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційних скарг, просили відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга на рішення не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу на додаткове рішення слід задовольнити з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону, а додаткове рішення не в повній мірі є обґрунтованим.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного 29 вересня 2006 року між сторонами кредитного договору №DNHDGK00000346, ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 20 000 доларів США (на придбання нерухомості), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 28 вересня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року, за умовами якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1238043 від 27 березня 2025 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» 19.02.2007р. було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстрові номера №351, 352, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, до « ОСОБА_2 №1 Пі-Ел-Сі» перейшло право вимоги, як первісному кредитору за кредитними та забезпечувальними договорами, за яким перейшло право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Зазначені обставини встановлені також апеляційним судом Дніпропетровської області у постанові від 26 жовтня 2017 року у справі № 202/4346/15-ц.

На час звернення до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» відступило «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» право вимоги за договорами про іпотечні кредити, зокрема по кредитному договору № DNU0GK00000918 від 21 листопада 2006 року, укладеному між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 , а тому АТ КБ «ПриватБанк» на час звернення з позовом до суду не був особою, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються, в розумінні вимог статті 3 ЦПК України, а тому не мало право вимоги до відповідачки за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року.

Ухвалою Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року в справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості призначено економічну експертизу.

03 липня 2024 року на адресу суду надійшло повідомлення № СЕ-19/104-23/41060-ЕК від 17 червня 2024 року про неможливість проведення судової експертизи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції в своєму рішенні від 28 березня 2025 року виходив з того, що захисту підлягає дійсне порушене право позивача, а позивач АТ КБ «ПриватБанк» на час звернення з позовом до суду не був особою, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються, в розумінні вимог статті 3 ЦПК України.

Додатковим рішенням від 05 травня 2025 року суд стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 18 174,80 грн., вважаючи їх такими, що підлягають відшкодуванню.

Щодо основного рішення по суті спору колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не можеґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач, як зазначено вище, звертаючись 19.10.2021р. до суду з даним позовом і обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Анкету-заяву позичальника, Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ "Універсал Банк" опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms, як невід`ємні частини кредитного договору.

Відповідач та її представник в суді першої інстанції також посилались на необхідність застосування строку позовної давності і заперечували факт перерахування (отримання) відповідачем кредитних коштів. В подальшому судом, за клопотанням представника відповідача, з метою з`ясування розміру заборгованості призначалась судова економічна експертиза.

Разом з тим, дана експертиза не була проведена, згідно повідомлення експерта через неможливість її проведення, і матеріали повернені до суду.

Ухвалою суду від 05.12.2024р. підготовче провадження було закрите і справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

В ході підготовчого провадження встановлено, що стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, яка виникла станом на 10.10.2015р., вже була предметом судового розгляду і рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року (справа №202/4346/15-ц) було скасовано рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року про стягнення заборгованості і у задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - відмовлено.

Дане рішення постановою Верховного Суду від 07 травня 2020 року залишено в силі.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року у справі №202/4346/15-ц, підставою для скасування рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості і відмови у задоволенні позову стало те, що в ході розгляду справи було встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» 19.02.2007р. було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстрові номера №351, 352, в тому числі і за договором, укладеним між Банком і ОСОБА_1 . Відповідно до « ОСОБА_2 №1 Пі-Ел-Сі» і перейшло право вимоги, як первісному кредитору, за спірним кредитним договором.

Тобто Банк не мав права вимоги до відповідача на час звернення в травні 2015 року з позовом про стягнення заборгованості.

Дані обставини по цій справі були встановлені судом в серпні 2024 року, вхідний штемпель на клопотанні про долучення до справи копій зазначених вище судових рішень містить дату 26.08.2024р. (т.2 а.с.213-219).

Перевіряючи дану інформацію, судом, перед ухваленням оскаржуваного рішення (27.03.2025р.), здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого також встановлено, що на дату запиту іпотекодержателем придбаного відповідачем нерухомого майна є «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі».

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що АТ КБ «ПриватБанк» станом на жовтень 2021 року також не мав права вимоги про стягнення заборгованості до відповідача, оскільки в 2007 році відступив це право «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі». Інших даних на час розгляду справи і ухвалення рішення судом першої інстанції в матеріалах даної справи не було і позивачем не надавалось.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови Банку у задоволенні основної вимоги про стягнення заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав у Банку для звернення в жовтні 2021 року з даним позовом, оскільки з доданої до апеляційної скарги інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №423124028 від 17 квітня 2025 року вбачається, що 14 квітня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договором про іпотечні кредити за яким « ОСОБА_2 №1 Пі-Ел-Сі» відступив назад ПАТ КБ «ПриватБанк» право вимоги за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року, а суд першої інстанції, в порушення ч.7 ст.81 ЦПК України, з власної ініціативи, витребував інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 березня 2025 pоку, де зазначені не актуальні дані, і відмовив у задоволені позову, апеляційний суд зазначає наступне.

Дійсно відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуютьсяпредмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статті 83, 84 ЦПК України регулюють питання подання і витребування доказів. Зокрема статтею 83 ЦПК України передбачено:

1. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

2. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

3. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

4. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

5. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

6. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин.

7. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

8. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

9. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

10. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

11. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Завдання та строк підготовчого провадження визначені ст.189 ЦПК України, яка зазначає, що такими завданнями є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Як зазначено вище, підготовче провадження у даній справі було закрите 05.12.2024р. і справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.01.2025р. (докази надано відповідачами в серпні 2024 року).

Таким чином, за час, що минув з моменту звернення Банку у жовтні 2021 року, до часу закриття підготовчого провадження у грудні 2024 року минуло більше трьох років. Ні на час звернення, ні на час закриття підготовчого провадження, ні на час ухвалення рішення, за наявності у справі копій судових рішень, які набрали законної сили, і якими встановлено відсутність у ПАТ КБ «ПриватБанк» з 2007 року права вимоги за спірним кредитним договором через переуступку ним права вимоги, Банком не надано суду інших даних про наявність такого права на час звернення до суду в жовтні 2021 року.

Долучення судом з власної ініціативи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 березня 2025 pоку (перед ухваленням рішення), на думку колегії не суперечить приписам ч.7 ст.81 ЦПК України, оскільки судом фактично перевірялась інформація, яка містилась в наданих відповідачами (до закриття підготовчого провадження) доказах.

Відповідно судом першої інстанції ухвалене законне і обґрунтоване рішення, яке узгоджується з встановленими на час його ухвалення обставинами справи, підтвердженими належними і допустимими доказами.

За ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Банк, долучаючи до апеляційної скарги інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка не була предметам дослідження в суді першої інстанції, не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з об`єктивних причин.

Таким чином доводи апеляційної скарги на основне рішення судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанції на час ухвалення оскаржуваного рішення і не тягнуть його скасування.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення, колегія суддів вважає їх такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення і стягуючи з АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача витрати, пов`язані з проведенням економічної експертизи в сумі 18174,80 грн. правильно послався на вимоги процесуального закону.

Так, згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ст.141 Кодексу судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Задовольняючи заяву суд зокрема зазначив, що відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що ухвалив основне рішення не з підстав недоведеності розміру заборгованості, для чого саме судом і була призначена експертиза, а з підстав відсутності у позивача правових підстав для звернення з даним позовом до суду.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що фактично експерт не вирішував поставлених йому питань і, згідно повідомлення експерта №СЕ-19/104-23/41060-ЕК від 17.06.2024 про неможливість проведення судової експертизи, повернув матеріали справи до суду.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви відповідача і стягнення судових витрат у суду не було, доводи апеляційної скарги на додаткове рішення є обґрунтованими і підлягають задоволенню, додаткове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви відповідача про стягнення судових витрат пов`язаних з проведенням експертизи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене основне судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення від 28 березня 2025 року відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.

Разом з тим, на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні заяви відповідача.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням прийнятого рішення підстав для перерозподілу судових витрат не має.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Бережної Наталії Миколаївни на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року та - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Бережної Наталії Миколаївни на додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 травня 2025 року у цивільній справі №202/6436/21 - задовольнити.

Додаткове рішення скасувати. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, пов`язаних з проведенням економічної експертизи в сумі 18174,80 грн. відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 15.09.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв