Провадження №2/359/2331/2025
Справа №359/3294/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Березанської міської ради Броварського району Київської області, про визначення місця проживання дитини, встановлення факту самостійного виховання дитини та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що протягом тривалого часу він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . З початком повномасштабного вторгнення російської федерації ОСОБА_2 разом з сином виїхали за межі України та тимчасово проживали за кордоном. В квітні 2023 року неповнолітній ОСОБА_3 повернувся до України. На даний час неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач самостійно займається вихованням сина, стежить за його успішністю, побутовими умовами, цікавиться шкільним життям сина. Встановлення факту самостійного виховання сина та визначення місця проживання разом з батьком необхідно позивачу для оформлення отримання відстрочки від мобілізації.

Тому позивач вказав, що в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його місце проживання слід визначити разом з батьком, встановити факт самостійного виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком, а також стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх видів її доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття.

2. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.32-33).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2025 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про виклик та допит свідків ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_3 (а.с.57-59).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.60).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, було прийнято відмову представника відповідача ОСОБА_4 від допиту свідка ОСОБА_5 , а також виключено допит вказаного свідка з переліку доказів (а.с.63-65).

3. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

Представник позивача ОСОБА_6 підтримала пред`явлений позов та просила суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 надала до суду відзив на позовну заяву, яким вказала, що відповідач категорично заперечує проти задоволення позовних вимог.

Начальник служби у справах дітей Березанської міської ради Броварського району Київської області Рощина С. направила до суду лист, в якому зазначила, що оскільки ОСОБА_3 на час звернення до суду з даним позовом виповнилось 15 років 9 місяців він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків (а.с.37).

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 22 липня 2009 року серії НОМЕР_1 (а.с.16).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов №862 від 16 липня 2024 року, складеного депутатом Березанської міської ради Радіоненком І.С. (а.с.11), зі слів позивача з початку 2023 року він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з сином ОСОБА_3 . Батько самостійно приймає участь у вихованні дитини без участі матері.

З 2023 року ОСОБА_3 навчається в Березанському ліцеї №1. Батько самостійно приймає участь у вихованні та навчальному процесі дитини, без участі матері. З питань навчання і виховання класний керівник звертається до батька. Мати учня, ОСОБА_2 , участі у вихованні сина не приймає, батьківські збори жодного разу не відвідувала (а.с.14).

Неповнолітній ОСОБА_3 відвідує спортивну секцію ФК «Дружба», приймає участь в юнацькому чемпіонаті ОСОБА_7 з футболу та грає в дорослому чемпіонаті Баришівської та Березанської громади у складі ФК «Дружба». При цьому, батько приймає активну участь в спортивному житті сина (а.с.15).

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей», гл.15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» СК України.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1 щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина.

Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст.160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За змістом правого висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження №61-990св23) вказано, що у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У справі, яка переглядається, встановлено, що народився син і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції йому виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, необхідно було відмовити. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі №537/5119/15-ц (провадження №61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі №753/6498/15 (провадження №61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22).

5.2. щодо встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина.

Відповідно до ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

З змістом ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до висновку викладеного у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 (провадження №14-132цс23) Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що: доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

6.3. щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

У відповідності до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У відповідності до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

6.4. норми процесуального права.

Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

6.1. щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду в березні 2025 року з вимогою про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав на те, що мати неповнолітнього сина не приїжджає до дитини, не відвідує його, не телефонує, повністю самоусунулась від виховання дитини. Тому, на переконання позивача, визначення місця проживання неповнолітнього сина разом з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Станом на день пред`явлення даного позову ОСОБА_3 виповнилося 15 років.

Разом з цим, положеннями чинного ЦК України та СК України не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцятирічного віку, з одним із батьків. В силу ч.3 ст.160 СК України неповнолітній ОСОБА_3 може вільно обирати собі місце проживання з кимось з батьків. Зокрема, в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 пояснив, що він проживає разом за батьком.

Зважаючи на викладене, судом не встановлено підстав для втручання у порядок фактичного місця проживання неповнолітньої дитини, який склався між сторонами по справі.

З цих підстав вимога про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком за адресою його місця проживання є необґрунтованою та в її задоволенні належить відмовити.

6.2. щодо встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням він разом з матір`ю виїхав до Італії, але згодом повернувся через небажання жити в Італії. Після повернення до України проживав разом з батьком. Матір телефонує йому кожного дня. Крім цього, кожного місяця матір передає 100-150 євро та відправляє посилки. На даний час свідок проживає один, раз в тиждень приїжджає дядько, який готує йому їсти.

Встановлено, що на даний час ОСОБА_2 проживає за кордоном в Італійській Республіці.

Водночас, фактичне місце проживання відповідача не впливає на обсяг її батьківських прав та обов`язків та не зумовлює автоматичне припинення участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином. Зазначене у повній мірі підтверджується показаннями неповнолітнього ОСОБА_3 , який підтвердив, що ОСОБА_2 щодня телефонує йому, що свідчить про її участь у житті неповнолітнього сина, бажання брати участь у його вихованні. Крім цього, щомісячно ОСОБА_2 переказує грошові кошти на утримання неповнолітнього сина, що також свідчить про її участь в матеріальному забезпеченні сина.

За таких обставин, судом не встановлено обставин, які б свідчили про виключно самостійне виховання позивачем неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

6.3. щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Зі змісту відзиву на позовну заяву, а також показань свідка, встановлено, що відповідач добровільно приймає участь в утриманні неповнолітнього сина, зокрема шляхом грошових переказів.

Водночас, добровільна участь в матеріальному забезпечення неповнолітнього сина, не свідчить про відсутність спору між сторонами по справі щодо утримання їхньої спільної дитини.

Так, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (стаття 181 СК України).

Тому, добровільні щомісячні грошові перекази не знімають з матері обов`язок по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина, який проживає разом з батьком.

Викладене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 20 лютого 2019 року у справі №761/23085/16-ц.

З огляду на це, суд вважає допустимим примусово стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 має незадовільний стан здоров`я або скрутне матеріальне становище.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а також рівність обов`язку батьків щодо забезпечення матеріального утримання дитини до досягнення нею повноліття, суд вважає допустимим стягувати з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до дня досягнення дитиною повноліття.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанцій (а.с.9,10) вбачається, що при пред`явленні позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок за позовні вимоги про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ним позову в частині вказаних вимог відмовлено, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

При пред`явленні позову ОСОБА_1 не сплатив судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, оскільки звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пред`явлений ним позов в частині стягнення аліментів задоволений. Тому із ОСОБА_2 належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.29 ЦК України, ст.15, ст.141, ч.3 ст.151, ст.155, ч.1 ст.157, ст.160, ч.1 ст.161, ч.1 ст.180, ч.3 ст.181, ч.1 та ч.2 ст.182, ч.1 ст.191 СК України, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 березня 2025 року і до дня досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком та встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 22 вересня 2025 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський