РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 рокуселище Петрове Справа № 941/937/25
Провадження № 2-о/941/44/25

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Проценко К.В.

з участю: заявника - ОСОБА_1

представника заявника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в селищі Петрове Кіровоградської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , з участю заінтересованих осіб Центрально-Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, Державної установи «Петрівська виправна колонія №49», про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника Цуцман Наталія Ярославівна звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з участю заінтересованих осіб-Центрально-Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, Державної установи «Петрівська виправна колонія №49», з заявоюпро встановлення факту, що має юридичне значення.

Короткий зміст та обґрунтування заяви

Представник заявника в інтересах заявника звернулася з заявою до суду в порядку окремого провадження про встановлення факту постійного проживання заявника на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

В обґрунтуваннязаяви зазначила, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ульяновка Ульяновського району Кіровоградської області, про що зроблено актовий запис №102 від 23 серпня 1970 року. 02 листопада 1987 року заявник був документований Арбузинським РВ УМВС України в Миколаївській області паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 . В період з 29 жовтня 1987 року по 10 травня 1989 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З 04 липня 1988 року по 02 грудня 1991 року за вироком Южноукраїнського місцевого суду Миколаївської області від 06 жовтня 1988 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 206, ч.2 ст. 140, ст. 42, ст. 3 КК Українивідбував покарання в Державній установі «Вінницька виправна колонія №86».

Паспорт громадянина України заявник не отримував, а мав лише паспорт громадянина колишнього СРСР, який в подальшому втратив.

Наразі ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі «Петрівська виправна колонія №49», яка знаходиться за адресою: вул. Польова, 1, с. Новий Стародуб, Олександрійський район, Кіровоградська область. У грудні 2024 року для документування заявник через адміністрацію установи, де відбував покарання звернувся до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, однак отримав відмову та рекомендацію звернутися з заявоюдо суду про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Тому представник заявниказвернулася в інтересах заявникадо Петрівського районного суду Кіровоградської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рух справи у суді

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

В судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали повністю.

Представник Центрально-Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення в яких зазначив, що при зверненні заявника до територіального підрозділу УДМС з питання встановлення належності до громадянства України, йому необхідно надати зокрема документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили та документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року, та просив суд розглянути справу без участі представника за наявними у суді матеріалами справи.

Представник Державної установи «Петрівська виправна колонія №49» в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без участі представника за наявними у суді матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ульяновка Ульяновського району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_2 , актовий запис №102.

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №7, батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, на момент реєстрації народження сина проживав: АДРЕСА_2 , визнаний батьком дитини на підставі актового запису про встановлення батьківства №71 від 23 серпня 1970 року, відділом РАЦС Ульяновського РУЮ, а прізвище дитини « ОСОБА_5 » змінень на « ОСОБА_6 ». Мати заявника, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українка, на момент реєстрації народження сина проживала: АДРЕСА_2 , на підставі актового запису про шлюб №80 від 23 серпня 1970 року, відділом РАЦС Ульяновського РУЮ прізвище матері « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_6 ».

У період з 29 жовтня 1987 року по 10 травня 1989 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 31 жовтня 2023 року №17/02-34/2664.

02 листопада 1987 року заявник був документований Арбузинським РВ УМВС України в Миколаївській області паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області№4801.3.3-1473/48.1-24 від 05 березня 2024 року.

Відповідно до відповіді ГУНП в Кіровоградській області №37-03/01/29/110-2023 від 01листопада 2023 року зазначено, що 06 жовтня 1988 року за вироком Южноукраїнського місцевого суду Миколаївської ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 206, ч.2 ст. 140, ст. 42, ст. 3 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 04 липня 1988 року. 02 грудня 1991 року звільнений після відбуття покарання. Вказана обставина підтверджується копією вироку Южноукраїнського місцевого суду Миколаївської області від 06 жовтня 1988 року.

Відповідно до листа Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» від 04 серпня 2025 року №4/2617 ОСОБА_1 , відбував покарання у державній установі «Вінницька виправна колонія (№86)» у період з 10 листопада 1988 року по 02 грудня 1991 року, та був звільнений по відбуттю покарання.

Одразу після звільнення заявник ОСОБА_1 28 грудня 1991 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено актовий запис №117 від 28 грудня 1991 року та підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №6 від 13 червня 2024 року. 14 червня 2001 року шлюб між ними розірвано, про що зроблено актовий запис №39 від 14 червня 2001 року, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу №1 від 08 червня 2024 року.

Довідка Державної установи «Петрівська виправна колонія №49» підтверджує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно відбуває покарання в Державній установі «Петрівська виправна колонія №49», яка знаходиться за адресою: вул. Польова, 1, с. Новий Стародуб, Олександрійський район, Кіровоградська область і за його особовою справою паспорт громадянина України не значиться.

Паспорт громадянина України заявник не отримував, а мав лише паспорт громадянина колишнього СРСР, який в подальшому втратив.

Відповідно до листа Центрально-Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби №3267-Ц-24КР від 06 грудня 2024 року заявнику ОСОБА_1 було відмовлено в документуванні паспорту громадянина України з підстав, що не підтверджено його належність до громадянства України.

Відповідно до ч.2ст.315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2ст.256 ЦПКсуди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положеньст.256 ЦПКта залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставіЗакону України «Про громадянство України`і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1ст.3 Закону України «Про громадянство України`громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.Стаття 1 цього ж Законудає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини другоїстатті 315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З вказаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Належність до громадянства та набуття громадянства України встановлюється на підставіЗакону України «Про громадянство України`і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. При цьому, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинностіЗаконом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Відповідно до ч.1ст.3 Закону України «Про громадянство України`громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинностіЗаконом України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Законудає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоуказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.315, 316 та ст.ст.263, 264, 265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , з участю заінтересованих осіб Центрально-Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, Державної установи «Петрівська виправна колонія №49», про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , станом на 1991 рік ( в тому числі на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року), в Державній установі «Вінницька виправна колонія №86», яка знаходиться за адресою: вул. Привокзальна, 26, м.Вінниця, Вінницька область.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 22 вересня 2025 року.

Суддя Петрівського районного суду

Кіровоградської області С.І.Колесник