У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2025 Справа №607/19109/25 Провадження №2-о/607/516/2025

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк В.М., розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою, в якій просить встановити факт належності співвласникам: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог заявниця вказує, що вони є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира розташована тимчасово окупованій території Луганської області, у зв`язку з чим заявниця не має можливості реалізувати свої права у звичайному порядку. Вказує, що ними було отримано свідоцтво про право власності на квартиру, видане 04.01.1995 року на трьох осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Оригінал свідоцтва втрачено у зв`язку з окупацією м. Лисичанськ та вимушеним виїздом родини. Державний орган, який видавав свідоцтво про право власності на квартиру, наразі не функціонує у зв`язку з тимчасовою окупацією території. Відновити документ неможливо. Бюро технічної інвентаризації м. Лисичанськ Луганської області не евакуювало паперові та електронні носії під час евакуації документів, необхідних для вирішення питань щодо прав на нерухоме майно. З цих підстав просить заяву задовольнити.

Вивчивши матеріали заяви, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 293 ЦПК України, встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Отже, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Згідно частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За змістом приписів частини четвертої статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви провстановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Звертаючись до суду із заявою провстановлення факту, що має юридичне значення, заявниця ОСОБА_1 просить встановити факт належності співвласникам: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Як на підставу своїх вимог заявниця посилається на неможливість проведення державної реєстрації права власності на квартиру у зв`язку з відсутністю письмових документів на підтвердження права власності на майно, оскільки у зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням військ держави-агресора на територію України м. Лисичанськ Луганської області оригінал свідоцтва про право власності на квартиру втрачено, державний орган, який видав свідоцтво про право власності на квартиру не функціонує, доступу до архівів Лисичанського бюро технічної інвентаризації наразі немає.

Отже, юридичний факт, який просить встановити заявниця ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки його встановлення пов`язане з вирішенням спору про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, у даному випадку заявниця має право звернутися з позовом до суду про визнання права власності на квартиру, а не з заявою про встановлення факту належності права власності на квратиру.

За вказаних обставин, суддя доходить висновку, що слід відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки із заяви провстановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі наведеного, керуючись ст. 260, 261, 293, 315, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

ПОСТАНОВИВ :

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Роз`яснити заявниці право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного тексу судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя В. М. Позняк