Справа № 159/4219/25
Провадження № 2/159/1480/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7), від імені якого діє представник Пархомчук Сергій Валерійович (08157, Київська область, с. Софіївська Борщагівка, проспект Героїв Небесної Сотні, 26/9), до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі - ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» або позивач або кредитор або товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або відповідач або позичальник або боржник) про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №179401 від 24.02.2021 у розмірі 15720,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.02.2021 року між первісним кредитором ТОВ «Займер» та відповідачем у електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту №179401, згідно з умовами якого відповідачу на умовах строковості, зворотності та платності було надано фінансовий кредит у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки НОМЕР_1 . Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 3000,00 грн. Строк кредитування 30 днів, стандартна процентна ставка відсотків в день 2% або 730% річних.

28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 (далі - договір факторингу) відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021, позивач набув права грошової вимоги до відповідача.

Станом на 31.01.2025 у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 15720,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 3000 грн, за процентами - 12720,00 грн.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати у тому числі на професійну правничу допомогу в розмір 10500,00 грн.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою суду від 25.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, формування та зберігання справи суд вирішив здійснювати у змішаній формі.

Про розгляд справи судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивач та відповідач повідомлені у спосіб передбачений Цивільним процесуальним кодексом України (далі -ЦПК України).

Позивач та відповідач не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Суд ухвали здійснювати подальший розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

24.02.2021 між ТОВ «Займер» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту № 179401 (далі - кредитний договір). Цей договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п. 6.1 кредитного договору). Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства (п. 6.7 кредитного договору).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору товариство надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 25.03.2021 (п. 1.2 кредитного договору).

За користування кредитом позичальник сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу (п. 1.3 кредитного договору).

Кредит надається позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної відповідачем (п. 1.4 кредитного договору).

Датою укладення кредитного договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (п. 1.6 кредитного договору).

Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1 кредитного договору).

У п. 2.3 кредитного договору зазначено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводяться на залишок заборгованості за кредитом.

Товариство має право без згоди відповідача поступатися своїм правом вимоги за даним договором третій особі. В зв`язку з чим відбудеться зміна сторони - кредитодавця за цим договором (п. 3.1.4 кредитного договору).

У п. 6.8 кредитного договору зазначено, що відповідач підтверджує, що отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У додатку № 1 до кредитного договору сторонами узгоджений графік платежів за кредитним договором, відповідно до якого позичальник зобов`язався сплатити кредитору 5250,00 грн.

У реквізитах сторін кредитного договору та додатку № 1 до кредитного договору, в частині позичальника, зазначені прізвище ім`я по батькові відповідача, дата народження, його адреса проживання, РНОКПП, паспортні дані, одноразовий ідентифікатор - НОМЕР_2 , електронна адреса позичальника, мобільний телефон НОМЕР_3 , електронний платіжний засіб - НОМЕР_1 .

Довідкою про ідентифікацію виданою ТОВ «Займер» підтверджується, що 24.02.2021 відповідач ідентифікований, підписання договору позичальником здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі cly.com.ua, за допомогою одноразового ідентифікатора AV3401, номер телефону на який було відправлено ідентифікатор - 23.

Підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів виданим ТОВ «ПрофітГід», стверджується, що 24.02.2024 була проведена успішна транзакція в сумі 3000,00 грн на банківську картку НОМЕР_1 , опис операції - «видача кредиту 179401».

28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 договору факторингу його предметом є право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявний вимоги), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. На умовах цього договору позивач зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Займер» за плату, а ТОВ «Займер» відступає позивачу своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.

Права вимоги переходять до позивача після підписання цього договору. В разі невиконання позивачем вимог п. 7.2 цього договору, договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання позивачем зобов`язання, щодо сплати другої частини ціни продажу, договір вважається неукладеним, а ТОВ «Займер» повертає позивачу першу частину ціни продажу, сплачену відповідно до п. 7.2 договору (п. 6.2.3 договору факторингу).

У п. 7.2 договору факторингу зазначено, що позивач здійснює оплату ТОВ «Займер» шляхом перерахування суми, що вказана в п. 7.1 цього договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, двома платежами:

-722417,04 грн - протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору;

-722417,04 грн - протягом 20 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору.

За фактом передачі реєстру боржників сторони підписують акт приймання-передачі прав вимоги (додаток №2) (п. 8.2.2 договору факторингу).

Копією платіжного доручення № 1653 від 02.11.2021 підтверджується оплата позивачем ТОВ «Займер» 702 417,04 грн за договором факторингу.

Копією платіжного доручення № 432 від 02.11.2021 підтверджується оплата позивачем ТОВ «Займер» 20000,00 грн за договором факторингу.

Копією платіжного доручення № 1672 від 23.11.2021 підтверджується оплата позивачем ТОВ «Займер» 722 417,04 грн за договором факторингу (остаточний розрахунок)

Витягом з реєстру боржників до договору факторингу підтверджується відступлення за договором права вимоги до відповідача за договором № 179401 від 24.02.2021 загальна сума заборгованості 15720,00 грн, з яких: 3000,00 грн - залишок по тілу кредиту, 12720,00 грн - залишок по відсотках.

Випискою з особового рахунку за кредитним договором № 179401 позивач стверджує заборгованість відповідача за цим кредитним договором в розмірі 15720,00 грн станом на 31.01.2025.

31.01.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогою протягом 30 днів з дня її отримання погасити борг за кредитним договором в розмірі 15720,00 грн, що складається з: - 3000,00 грн заборгованості за сумою кредиту, - 12720,00 грн заборгованість за комісіями і відсотками.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір № 179401 від 24.02.2021 з додатком №1 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «AV3401», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

Відповідно до п. 3.1.4 кредитного договору товариство має право без згоди відповідача поступатися своїм правом вимоги за даним договором третій особі. В зв`язку з чим відбудеться зміна сторони - кредитодавця за цим договором.

На виконання п. 6.2.3 договору факторингу позивач сплатив ТОВ "Займер" кошти передбачені у п. 7.2 цього договору, що підтверджується платіжними дорученнями №1653 та №1672, копії яких є в матеріалах справи. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 179401 від 24.02.2021.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів виданим ТОВ «ПрофітГід», стверджується, що 24.02.2024 була проведена успішна транзакція в сумі 3000,00 грн на банківську картку НОМЕР_1 , опис операції - «видача кредиту 179401».

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору строк користування кредитним коштами становить 30 днів, і закінчився 25.03.2021.

Докази того, що відповідач погасив суму кредиту, у матеріалах справи відсутні.

Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми кредиту в розмірі 3000,00 грн є підставною.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору кредит відповідачу надавався строком на 30 днів - до 25.03.2021.

У матеріалах справи відсутні докази того, що строк кредиту продовжувався сторонами.

Умови визначені у п. 2.3 кредитного договору, на переконання суду, не можуть вважатися домовленістю сторін про продовження строку кредиту, натомість регулюють питання сплати процентів протягом строку користування кредитом.

Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1048 ЦК України у відповідача виник обов`язок сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 2% на добу, лише до дня повернення позики - 25.03.2021.

Докази того, що сторони погодили нарахування процентів у розмірі 2% на добу після закінчення строку користування кредитом, у матеріалах справи відсутні.

Зазначені висновки суду здійснені з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, в якій зазначено, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідач сплачував проценти за користування кредитними коштами.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення процентів в розмірі 2% на добу за користування сумою кредиту є правомірною в частині їх стягнення за час строку кредиту - 30 днів (тобто з 24.02.2021 по 25.03.2021), що становить 1800,00 грн (3000,00 грн х 2% х 30 днів).

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів та тіла кредиту, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача 4800,00 грн з яких: 3000,00 грн суми виданого кредиту та 1800,00 грн суми нарахованих процентів за період з 24.02.2021 по 25.03.2021, у стягненні процентів в розмірі 10920,00 грн слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач сплатив судовий збір в мінімальному його розмірі - 2422,40 грн, то його належить стягнути з відповідача в повному обсязі, не залежно від розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Позовна заява містить попередній орієнтовний розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу, який складає 12922,40 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав копію договору про надання правової допомоги адвокатом Пархомук С.В. від 29.12.2023, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Пархомук С.В. від 18.07.2019, копію додаткової угоди до вказаного договору від 27.12.2024 про продовження його дії до 31.12.2025, копію акта про отримання правової допомоги від 08.07.2025 відповідно до якого адвокат надав позивачу правову допомогу, яка складається з: консультації щодо правового врегулювання за кредитним договором вартістю 2000,00 грн; складення та подання до суду позовної заяви вартістю 5000,00 грн, підготовка інших клопотань, заяв до суду, моніторинг ЄДРСР щодо справи вартістю 3000,00 грн, а також понесено канцелярські витрати та витрати а відправку кореспонденції в розмірі 500,00 грн., а всього на загальну вартість 10500,00 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.

Перевіривши зміст наданих документів, суд зазначає, що у матеріалах справи є докази того, що крім позовної заяви у цій справі адвокат підготував та подав заяву про розподіл судових витрат. Однак на переконання суду витрати на підготовку цієї заяви не можуть покладатися на відповідача, адже не стосуються правничої допомоги щодо предмета спору, така заява є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню, що відповідає позиції висловленій КЦС Верховного Суду у постанові від 19 червня 2024 року у справі № 170/332/22.

Також на переконання суду не були необхідними витрати пов`язані з моніторингом справи у ЄДРСР, адже усі процесуальні документи у справі надсилалися адвокату у його особистий кабінет через систему «Електронний суд», а тому такі витрати не можуть покладатися на відповідача.

Отже, суд встановив, що витрати в розмірі 3000,00 грн (підготовка інших клопотань, заяв до суду, моніторинг ЄДРСР щодо справи), які зазначені у п. 3 Акту про отримання правової допомоги від 03.06.2025 не можуть бути віднесені для розподілу між сторонами.

Також суд зауважу, що зазначені у вказаному вище Акті витрати на канцелярські витрати, відправку поштової кореспонденції в розмірі 500,00 грн не підтверджені жодними доказами, позовну заяву з додатками надсилав позивач, а не адвокат, що видно з доданої копії списку поштових відправлень, що доданий до позовної заяви.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

На переконання суду, надані позивачу послуги були необхідними та пов`язані з розглядом спору лише в розмірі 7000,00 грн (10 500,00 грн - 3000,00 грн - 500,00 грн).

Відповідач не надав заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, а можливості здійснити самостійне зменшення розміру цих витрат у зв`язку з їх неспівмірністю, суд законодавчо позбавлений.

Зазначеної позиції дотримується Касаційний Цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22 та Велика Палата Верховного Суду, яка у п. 40, 43, 44 постанови від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц зазначила, що «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що розмір понесених позивачем судових витрат, які підлягають розподілу складає 7000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподілу витрат на правову допомогу, суд враховує положення частини другої статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки суд вирішив стягнути з відповідача 4800,00 грн заборгованості за кредитним договором, що становить 30,53 % від суми позову - 15720,00 грн, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 30,53 % понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу і складає 2471,00 грн (30,53% від 7000,00 грн).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 2 ст. 141 ЦПК України та правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором № 179401 від 24.02.2021 у розмірі 4800,00 грн, з яких:

- 3000,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту;

- 4800,00 грн простроченої заборгованості за процентами з 24.02.2021 по 25.03.2021.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» суми процентів у розмірі 10920,00 грн.

Стягнути з 10920на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» судовий збір у сумі 2422,40 грн та 2471,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Копію цього рішення суду надіслати сторонам у справі.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач -Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська. 82, офіс, 7; );

Представник позивача - Пархомчук Сергій Валерійович ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Повне судове рішення складене 18.09.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ