532/1072/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Мороз Т.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Пелиха О.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника органу опіки та піклування Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області Чесак Н. І.,

секретаря судового засідання Крейс О.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кобеляки цивільну справу за позовом представника позивача, адвоката Пелиха Олега Віталійовича, поданим в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області, служба у справах дітей Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області про визначення місця проживання дитини, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

07.05.2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позовній заяві позивач вказав, що є батьком ОСОБА_3 , 2014 року народження. Її матір`ю є відповідач ОСОБА_2 . Дочка проживає разом з позивачем та рішенням виконавчого комітету Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 04.08.2020 року було визначено її місце проживання разом з ним за адресою АДРЕСА_1 . Проте через певні життєві обставини позивач з дочкою переїхали до іншого житла за адресою: АДРЕСА_2 . Через те, що місце проживання змінилося необхідно знову це визначити юридично. При цьому мати дочки не цікавиться її вихованням та утриманням, чи працює позивачу не відомо. Притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП за невиконання обов`язків щодо виховання дітей. У свою чергу ОСОБА_1 забезпечує дитину харчуванням, медичним доглядом, лікуванням. У разі призову його на військову службу по мобілізації, остання не матиме батьківського піклування. На підставі викладеного, позивач прохав суд: 1) визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з ним за місцем його проживання; 2) встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ; 3) позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дитини, доньки ОСОБА_3 ; 4) стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі до суду позову і до досягнення дитиною повноліття; 5) стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 13.05.2025 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 30.06.2025 року по справі закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. Повідомив, що після народження дитини у нього з відповідачем, вони проживали разом. Після цього ОСОБА_4 поїхала до матері, а він проживав разом з дочкою і проживає по цей час. Мати дитиною не опікується, за весь час приїжджала до неї три-чотири рази. За п`ять років ні разу не приходила в школу до ОСОБА_5 . Пам`ятає, що вона один раз присилала дочці 500 гривень. У свою чергу він самостійно утримує дочку, готує їсти, пере, лікує її за необхідності. Також вказав, що він є військовозобов`язаним, та у разі його мобілізації мати не зможе впоратися з вихованням дитини.

Представник позивача, адвокат Пелих О. В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, заперечила проти позбавлення її батьківських прав. Вказала, що спілкується з дочкою по телефону, надсилає гроші за можливості. До війни приїжджала частіше, можливо раз на місяць. Зараз проживає в Києві з сином, де працює.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області Чесак Н. І. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, визначення місця проживання дитини. Зазначила, що під час складання висновку відповідач підтвердила, що не піклується про дочку.

Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступного.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 20).

Рішенням виконавчого комітету Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області №81 від 04.08.2020 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_1 (а. с. 21).

Суду також надано акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 22.07.2020 року №20, відповідно до якого ОСОБА_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_6 , 1968 р. н., батьком ОСОБА_7 , 1968 р. н. та донькою ОСОБА_3 , 2014 р. н., за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 працює, неодружений. Умови проживання сім`ї задовільні (а. с. 22-23).

Також згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 24.07.2020 року умови проживання за адресою: АДРЕСА_1 відповідають вимогам, де може виховуватися малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будинок опалюється природним газом, є водопровід. В наявності всі необхідні речі домашнього вжитку, є телевізор, холодильник, пральна машина. Для малолітньої облаштоване місце відпочинку та місце для ігор. Є іграшки, які відповідають віку, книжки, олівці, настільні ігри. Сім`я ОСОБА_6 утримує невелику підсобне господарство для власних потреб: корова, свині, птиця. Обробляється присадибна ділянка, де вирощується картопля та овочі (а. с. 24).

Згідно довідки виконавчого комітету Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області ОСОБА_3 , 2014 р. н. з березня місяця 2020 року проживає в сім`ї ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні (а. с. 25).

Згідно довідки виконавчого комітету Білицької селищної ради №671 від 05.12.2024 року ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації разом з донькою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 26).

Суду також надано характеристику ОСОБА_1 з місця роботи від 15.01.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 працює на посаді електромеханіка виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція сигналізації та зв`язку» регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». Свою трудову діяльність в Кременчуцькій дистанції сигналізації та зв`язку розпочав в листопаді 2015 року. Зарекомендував себе з позитивного боку як відповідальний та дисциплінований працівник. Роботу виконує добре, правила внутрішнього трудового розпорядку та умови трудового договору не порушує. За характером простий, скромний, стриманий та доступний в спілкуванні. Взаємовідносини в колективі дружні та товариські (а. с. 27).

Суду також надано довідку ОЗ «Бутенківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів імені Ю. П. Дольд-Михайлика Кобеляцької районної ради» №249 від 02.11.2020 року та характеристику учениці, згідно яких ОСОБА_3 навчається в 1-А класі, навчальний матеріал засвоює на достатньому та середньому рівні, фізичний розвиток дитини відповідає віковій нормі. Правила поведінки виконує. Приймає активну участь у шкільних та позашкільних заходах. Відвідує гурток з волейболу та філію Білицької школи мистецтв по класу фортепіано. Батько постійно цікавиться навчанням доньки, відвідує батьківські збори. Мати життям та навчанням доньки не цікавиться. ОСОБА_2 з 01.09.2020 по 02.11.2020 року не спілкувалася з класоводом з приводу навчання, не відвідувала класні батьківські збори (а. с. 32-33).

26.06.2020 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та піддано стягненню у виді попередження (а. с. 36-38).

Також згідно довідки виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Гадяцького району Полтавської області №544 від 25.06.2020 року ОСОБА_2 фактично проживає в АДРЕСА_3 і має склад сім`ї: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 39).

13.07.2020 року суддею Гадяцького районного суду Полтавської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 16.09.2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки дитина проживає та перебуває на утриманні боржника (а. с. 40-43).

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Білицької селищної ради №121 від 16.06.2025 року доцільним є позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із встановленим фактом самостійного виховання дитини батьком ОСОБА_1 без участі матері. Визначити місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 69-73).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що є вчителем Бутенівського ліцею імені Ю. П. Дольд-Михайлика. Повідомила, що батько ОСОБА_11 цікавиться навчанням доньки, піклується про неї. Матір дитини ні разу не бачила за чотири роки навчання дитини.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що є вчителем Бутенівського ліцею імені Ю. П. Дольд- ОСОБА_13 та класним керівником Карини. Спілкувалася лише з батьком, матір не бачила, вона не приходила на шкільні заходи та свята. Батько співпрацював зі школою, турбувався про освіту своєї доньки, завжди піклується про неї.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_11 є його племінником. Зазначив, що ОСОБА_15 працює, дитина вдягнена, доглянута, проживає з батьком. З матір`ю дитини не знайомий, ніколи її не бачив. Чи вона виконує свої батьківські обов`язки він не знає.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні вказав, що є поліцейським відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавської області. Повідомив, що проживав в селі до 2024 року, знає ОСОБА_17 , з яким спілкується. Батько виховує дитину сам вже чотири роки, постійно бачив їх разом. Матір дитини не бачив років шість-сім, зі слів ОСОБА_18 вона з дитиною не спілкується та не піклується про неї.

Малолітня ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила, що хоче проживати разом з батьком, який про неї піклується. У свою чергу з мамою вона спілкується по телефону, однак переїжджати до неї до міста Києва не хоче, оскільки там зараз небезпечно через війну. Мама також надсилає їй кошти.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Положеннями ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Положеннями ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Беручи до уваги надані суду докази, визнання відповідачем позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, а також враховуючи думку малолітньої дитини, суд вважає за необхідне позовну вимогу про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано статтями 315-319 ЦПК. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) встановлення факту не має бути пов`язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 4) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів.

Позивач у поданій позовній заяві вказав, що встановлення цього факту необхідне йому для забезпечення належного піклування над дитиною, оскільки він є військовозобов`язаним та може бути призваний на військову службу.

Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд вважає, що позов в даній частині обґрунтований і він підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13).

Стороною позивача не доведено, що поведінка відповідача відносно дочки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини.

Суду не надано доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, а також, що неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків створило загрозу життю дитини чи інші тяжкі наслідки. ОСОБА_2 спілкується з дитиною, надсилає їй грошові кошти. При цьому, суд бере до уваги пояснення дитини, яка також підтвердила, що підтримує зв`язок з матір`ю, отримує від неї допомогу.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав не забезпечуватиме інтересів малолітньої ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Водночас відповідача варто попередити про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та виховання дитини.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом встановлено, що малолітню ОСОБА_3 самостійно утримує батько, із відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини із усіх видів її доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, то стягнення аліментів слід проводити з дня подачі позову до суду 07.05.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Оскільки позовну вимогу про стягнення аліментів задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 гривень пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, в розмірі 1/6 частки її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя