Провадження № 2/643/5040/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Олійника О.О.,

за участю секретаря судових засідань Новакової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дочкою 23-х років за умови продовження навчання.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 19 грудня 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Станом на зараз шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилась мешкати з нею. За рішенням суду відповідач сплачував кошти на утримання неповнолітньої доньки. На даний час донька є повнолітньою та навчається на першому курсі Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди, денної форми навчання. Для продовження навчання донці необхідні кошти на проживання, харчування, оляг, підручники, технічне оснащення, духовний розвиток, оздоровлення, тощо. А тому, донька потребує від батька матеріальної допомоги. Враховуючи вищезазначене, оскільки відповідач в добровільному порядку кошти на утримання доньки не надає, вона була вимушена звернутись до суду з даною позовної заявою. Позивачка вважає, що відповідач є працездатним, має заробіток, а тому може надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 22.07.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивачка не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У своїй заяві зазначила про підтримання позовних вимог у повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Крім того, 13 серпня 2025 року по пошті направив відзив на позовну заяву в якому просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дочкою 23-х років за умови продовження навчання.

В обґрунтування відзиву зазначив, що на даний час, він не працевлаштований та не має постійного джерела доходу. У зв?язку з активними бойовими діями, був змушений виїхати з міста Куп?янськ, залишити своє постійне місце проживання та переїхати до іншого міста, де проживає у орендованому житлі за власні кошти. Додаткові джерела фінансування чи допомоги з боку держави на даний час відсутні. Також, у нього діагностовано правобічну пахову килу (К40.9), що підтверджується консультативним висновком лікаря-хірурга від 05.02.2024 року. Це захворювання виникло на фоні фізичних навантажень та вимагає оперативного лікування, що унеможливлює виконання важкої фізичної роботи та обмежує його можливості працевлаштування. Він змушений сплачувати орендну плату за житло, витрачати кошти на лікування, діагностику та обстеження (УЗД, консультації уролога тощо). Це створює значне фінансове навантаження.

Третя особа у судове засідання також не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У своїй заяві зазначила що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди № 504 від 14.09.2024, ОСОБА_3 , є здобувачем першого бакалаврського рівня вищої освіти Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди, факультету поведінкових наук 1 року навчання 13-П групи. Денна форма навчання. Зарахована на навчання за рахунок державного замовлення (бюджет) відповідно до наказу № 78-с від 10.08.2024. Орієнтовний термін навчання з 02.09.2024 по 30.06.2028.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 , не досягла 23 років, продовжує навчання на денній формі, не працює, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

Щодо матеріального стану відповідача ОСОБА_2 , як платника аліментів, то матеріли справи містять відомості з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25.07.2025, згідно яких ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період грудень 2024 по травень 2025 доходу не отримував.

Відповідно до довідки виданої головним управлінням ПФУ в Черкаській області від 31.07.2025, убачається, що відповідач у справі ОСОБА_2 на обліку у Пенсійному фонді України не перебуває, пенсію та допомогу не отримує.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 має проблеми зі здоров`ям.

Так, відповідачу ОСОБА_2 було діагностовано правобічну пахову килу (К40.9), що підтверджується консультативним висновком хірурга від 05.02.2024 року. Рекомендовано хірургічне втручання.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Положеннями ч. 1, 3 ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України).

Аналіз ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дочки чи сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів останніх, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 723/826/19 зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16 також зазначено, що добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що ОСОБА_3 є здобувачем першого бакалаврського рівня вищої освіти Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди, факультету поведінкових наук 1 року навчання 13-П групи, денної форми навчання, не досягла 23 років. Відповідач ОСОБА_2 офіційний дохід не отримує. Має проблеми зі здоров`ям, було діагностовано правобічну пахову килу (К40.9), що підтверджується консультативним висновком хірурга від 05.02.2024 року. Крім того, позивачка також не позбавлена обов`язку приймати участь в утриманні доньки, а тому суд вважає, що стягнення з відповідача частини з усіх видів його заробітку (доходу) може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач може сплачувати частини з усіх видів свого заробітку (доходу), позивачем суду не надано.

Обов`язок утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання, оскільки є працездатним, жодних доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання і потребує такої допомоги відповідачем не надано, більш того, відповідач не заперечує проти сплати аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), а також те, що утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається на обох батьків, мають бути враховані при визначені розміру аліментів, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, починаючи з 24 липня 2025 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

Відповідно до положень ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265,280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 24 липня 2025 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

У межах суми платежу аліментів за один місяць допустити негайне виконання рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Суддя - О.О. Олійник