ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/7247/23
Номер провадження 22-ц/818/2854/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року в складі судді Муратової С.О. та ОСОБА_1, ОСОБА_2 на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року в складі судді Муратової С.О. по справі № 953/7247/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_6 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнення аліментів за минулий період, стягнення половини вартості контрактів за навчання,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_6 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнення аліментів за минулий період, стягнення половини вартості контрактів за навчання.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є її батьком. Після розірвання шлюбу між батьками у 2010 році вона залишилась проживати з матір`ю.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2010 року з відповідача було стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму до настання нею повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_1 їй виповнилося 18 років.

Вказала, що вона є студенткою 6-го курсу Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого. Строк її навчання на магістратурі становить з 10 жовтня 2022 року по 28 лютого 2024 року. У зв`язку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги, яку батько добровільно їй не надає, хоча має можливість сплачувати аліменти. Через денну форму навчання увесь свій час вона витрачає на навчальний процес, у зв`язку з чим не має можливості працевлаштуватися та отримувати дохід. Вартість навчання у 2018-2019 навчальному році склала 26 200,00 грн, у 2022-2023 навчальному році - 40 500,00 грн, у 2023-2025 навчальному році - 20 250,00 грн. Крім того, вона несе щоденні витрати на транспорт, придбання необхідної літератури для навчання та канцелярських приладь, одягу та засобів гігієни, електронних носіїв (комп`ютера) для навчання. Доходів її матері не вистачає для покриття її витрат, стипендія їй не нараховується і не сплачується.

Зазначила, що відповідач є фізично здоровим, має постійне місце роботи у Військово-юридичному інституті НЮУ ім. Ярослава Мудрого, дохід у вигляді грошового забезпечення та щомісячних грошових винагород, інших аліментних зобов`язань не має. Проте на неодноразові прохання матері відповідач жодних коштів на навчання не надав, ухиляється від свого обов`язку та робить все, щоб не сплачувати аліменти.

У жовтні 2019 року її мати, ОСОБА_6 , подавала до суду позовну заяву про стягнення аліментів, однак у її задоволенні відмовлено. Батько вводив суд в оману щодо свого матеріального стану, навмисно відтермінував подання декларації до розгляду справи судом, приховував власний дохід, зазначаючи про неможливість сплачувати аліменти на період навчання. Вважає, що відповідач повинен виконати свій батьківський обов`язок за минулий час. Вони з матір`ю вживали заходи щодо одержання аліментів з відповідача в минулому, однак вона не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати, тому вимушена особисто звернутись з позовом до суду.

Просила стягнути з відповідача на її користь половину вартості її контрактів за навчання в університеті в розмірі 43 475,00 грн, аліменти на її утримання за минулий час з 14 серпня 2018 року в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) відповідача щомісячно та до досягнення нею 23 років, вартість витрат за надання правничої допомоги.

18 жовтня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Лишняк І.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив позовну заяву задовольнити лише в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення позивача до суду з цим позовом, і виключно за умови доведення позивачем дійсної її потреби в отриманні матеріальної допомоги на період продовження навчання належними, допустимими та достатніми доказами. Відзив мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів щодо її матеріального становища та відсутності у неї доходів (наприклад, заробітна плата, доходи від підприємницької діяльності, премії, кредити, орендна плата за нерухоме майно та ін.) та відповідно потреби у матеріальній допомозі. Ним виявлено, що позивачка є тренеркою та керівницею Школи танців «Level UP» м. Харків та проводить тренування у вільний від навчання час. Окрім того, вона офіційно зареєстрована суддею регіонального рівня. Відповідно є підстави вважати, що позивачка отримує дохід від проведення тренувань у вказаній школі. Мати позивачки придбала нерухоме майно, неодноразово разом з дочкою перебувала на відпочинку за кордоном. 08 жовтня 2019 року мати позивачки дійсно зверталась до суду з позовом до нього про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, однак рішенням суду було відмовлено їй, оскільки не підтверджено, що повнолітня дочка проживає разом з нею. Він не приховував свої доходи, щороку подавав декларації у встановлені законодавством строки. До того ж, обставини щодо матеріального стану сторін у вказаній справі судом взагалі не досліджувалися. Вказав, що він має одне місце роботи - Військово-юридичний інститут НЮУ ім. Ярослава Мудрого, проходить військову службу на посаді доцента кафедри права Національної безпеки та правової роботи Військово-юридичного інституту НЮУ імені Ярослава Мудрого та отримує грошове забезпечення військовослужбовця ЗСУ через фінансовий орган ХНУПС. Будь-яких інших винагород за будь-який вид праці в університеті та поза його межами він не отримує. Зазначив, що його родина збирає кошти на придбання власного житла, якого вони досі не мають. Більш того, його сім`я в березні 2022 року була вимушена тимчасово виїхати до міста Івано-Франківськ, де наразі винаймає житло, в зв`язку з чим він несе додаткові витрати на забезпечення нормального проживання своєї сім`ї. Сам же він є військовослужбовцем, проходить службу в Збройних силах України, та з першого дня бере участь у відсічі збройної агресії.

10 листопада 2023 року надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив, в якій вона наголосила на відсутності допомоги з боку батька, вжитті заходів щодо стягнення аліментів ще з 2019 року. Вказала, що вона витрачає гроші на танцювальне хобі, але це не означає, що з її хобі вона отримує грошову винагороду. У зв`язку з бойовими діями вона також була вимушена виїхати на більш безпечну територію України до Хмельницької області.

10 грудня 2023 року до суду надійшли додаткові пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Лишняк І.В. до відзиву на позов, в якому відповідач заперечував проти заявлених вимог. Вказав, що позивачка з часу настання її повноліття жодного разу не звернулась до нього за будь-якою допомогою, в тому числі і матеріальною, хоча знала, що її матері відмовлено у задоволенні позову про стягнення з нього аліментів з підстав відсутності у неї права на звернення до суду з таким позовом. Він не міг ухилятись від обов`язку утримувати повнолітню дочку, який у нього фактично не виник. Він має на утриманні непрацездатного батька та двох неповнолітніх дітей.

21 лютого 2024 року до суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_1 до відповіді на відзив, в яких вона підтримала свої позовні вимоги.

15 січня 2025 року до суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_6 , в яких вона підтримала позовні вимоги дочки, підтвердила, що позивачка навчалась на денній формі, весь свій час витрачала на навчальний процес, у зв`язку з чим не мала можливості працевлаштуватись та отримувати дохід. Відповідач не надавав ніякої фінансової допомоги, хоча працевлаштований та має дохід, свідомо ухилявся від виконання своїх обов`язків.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , яка продовжувала навчання, аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 14 серпня 2023 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, а саме, до 28 лютого 2024 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі аліментів в межах виплат за один місяць. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач мав можливість надавати допомогу повнолітній дочці, що продовжувала навчання, та з урахуванням його матеріального та сімейного стану слід стягнути з нього аліменти на утримання дочки в розмірі 1/6 частини його доходів за період з дня звернення її до суду - 14 серпня 2023 року до закінчення навчання, а саме до 28 лютого 2024 року. Вимоги про стягнення аліментів за минулий період задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий період, а також доказів ухилення відповідача від сплати аліментів за вказаний період, яке виражалось би в його умисних діях чи бездіяльності. Вимогу про стягнення з відповідача половини вартості контрактів за навчання в університеті також залишено без задоволення, оскільки у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). До того ж, стороною договорів з університетом є не позивачка, а її мати.

28 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивачки адвокат Авілова О.М. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн. Заява мотивована тим, що 21 лютого 2025 року суд перейшов до стадії проголошення рішення, проте інформації про ухвалене рішення в ЄДРСР та на сайті судової влади ще немає. Між нею та позивачкою укладено три договори про надання правової допомоги: 13 листопада 2023 року, 02 січня 2024 року та 02 січня 2025 року, за якими надано послуги з консультування, складання заяв, участі у судових засіданнях. Загалом витрати позивачки на правничу допомогу склали 22 000,00 грн.

12 березня 2025 року до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Лишняк І.В. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, в якому вона просила залишити заяву без розгляду або відмовити у її задоволенні. Вказала, що заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та докази понесених витрат стороною позивача подано 28 лютого 2025 року - поза межами 5-денного строку з моменту ухвалення рішення, тоді як адвокату Авіловій О.М. було достовірно відомо про перехід до стадії ухвалення рішення 21 лютого 2025 року. До заяви додано копію договору від 02 січня 2024 року, який не містить підпису адвоката та його печатки. Позовну заяву і відповідь на відзив подано і підписано позивачкою особисто, до укладення договору з адвокатом. Сукупний розмір оплати, зазначений в звіті від 11 лютого 2025 року, за Он-лайн консультації клієнта, узгодження правової позиції, підготовку письмових заяв, клопотань не може складати 10 000,00 грн, вказана сума є необґрунтованою та не відповідає умовам договорів. Зазначення адвокатом в звіті кількості годин на проведення консультацій та визначення розміру оплати за такі консультації, виходячи з погодинної ставки, є протиправним, оскільки договором встановлено фіксовану ставку для надання консультацій - 2000,00 грн за надання консультацій. Наданий до суду звіт від 11 лютого 2025 року не містить детального опису наданих послуг.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Авілової О.М. про ухвалення додаткового рішення суду - задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення по цивільній справі №953/7247/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_6 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнення аліментів за минулий період, стягнення половини вартості контрактів за навчання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. В іншій частині в задоволенні заяви - відмовлено.

Додаткове рішення суду мотивовано тим, що з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, оскільки такий розмір витрат відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

На вказані судові рішення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просила рішення та додаткове рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час - з 18 квітня 2019 року, оскільки батько з 2019 року не реагував на її вимоги щодо сплати аліментів, ухилявся від виконання своїх обов`язків, хоча йому відомо, що її мати зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів, а вона була третьою особою у цій справі. Також наявні підстави для стягнення з відповідача половини вартості контрактів за навчання в університеті, що є додатковими витратами. Її мати, якою було укладено договори з університетом, повністю підтримала її вимоги щодо стягнення коштів. Також суд дійшов помилкового висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/6, а не 1/4 частини доходів відповідача, не врахував стабільні високі доходи відповідача, його здатність утримувати як її, так і ще двох неповнолітніх дітей, навіть за меншого доходу, а також відсутність у неї доходів. Доказів утримання відповідачем його батька не надано. Висновки суду щодо розміру витрат на правничу допомогу не відповідають матеріалам справи.

Особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення аліментів та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона є дружиною відповідача та матір`ю двох його дітей. Рішенням суду вирішено питання про права та інтереси її малолітньої дочки та неповнолітнього сина, які перебувають на утриманні відповідача. Вказала, що вона звільнена з роботи, відповідачем придбано в іпотеку квартиру. Після сплати обов`язкових платежів за кредитом в родині залишається лише 29 000,00 грн, при цьому, присуджений судом розмір аліментів на повнолітню дочку, яка є працездатною особою з дипломом магістра про вищу юридичну освіту, складає майже 10 000,00 грн на місяць. Присудження вказаного розміру аліментів впливає на платоспроможність родини, в тому числі за кредитними зобов`язаннями, а відтак на можливість виконання нею та відповідачем прав та обов`язків батьків двох їхніх неповнолітніх дітей, а також її як поручителя за договором поруки. Суд не встановив матеріальний стан відповідача станом на час ухвалення рішення та дійсний розмір витрат позивачки. Станом на момент подачі позивачкою позову до суду їй виповнилось 22 роки, відтак застосування в обґрунтування прав позивачки положень Конвенції про права дитини є необґрунтованим та недоречним. Судом не взято до уваги наказ університету про відрахування позивачки з університету 29 грудня 2023 року, а також не враховано діяльність позивачки як засновника та тренера танцювальної школи та надання нею послуг за грошову винагороду.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на рішення суду просив рішення суду - скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами її потребу у матеріальній допомозі в зв`язку із навчанням. Один лише факт продовження навчання не є безумовною обставиною, щоб стверджувати про існування у позивачки потреби в отриманні матеріальною допомоги (аліментів). Судом першої інстанції було невірно встановлено дату закінчення позивачкою навчання та відповідно припинення у неї права на отримання аліментів, не взято до уваги, що наказом ректора № 972-С ОСОБА_1 була відрахована з 29 грудня 2023 року з Університету у зв`язку із закінченням навчання та присвоєнням кваліфікації: ступінь вищої освіти магістр за спеціальністю «Право» з врученням диплому. Суд не взяв до уваги його доводи щодо здійснення позивачкою підприємницької діяльності, безпідставно відмовив йому у витребуванні доказів. На його утриманні перебувають неповнолітні діти та непрацездатний батько, дружина звільнена з роботи, сім`я в березні 2022 року була вимушена виїхати до міста Івано-Франківськ, де наразі винаймає житло, в зв`язку з чим він несе додаткові витрати, а також виплачує кредит. Вищенаведені обставини впливають на його можливість надавати допомогу повнолітній дочці. Суд неправомірно стягнув з нього судовий збір до державного бюджету, адже він звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_2 просив додаткове рішення суду скасувати в частині задоволення заяви про стягнення з нього витрат на правничу допомогу адвоката та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника позивачки в повному обсязі.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду мотивована тим, що заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та докази понесених витрат стороною позивача подано поза межами 5-денного строку з моменту винесення рішення. Позивачкою не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона очікувала понести у зв`язку із розглядом справи. Надана адвокатом позивачки копія договору від 02 січня 2024 року не містить підпису адвоката та його печатки. Позовну заяву і відповідь на відзив подано і підписано позивачкою особисто, до укладення договору з адвокатом. Розмір гонорару за надання послуг з узгодження правової позиції, підготовки письмових заяв, клопотань в договорі не визначений, а відтак, сукупний розмір, зазначений в звіті від 11 лютого 2025 року, за Он-лайн консультації клієнта, узгодження правової позиції, підготовку письмових заяв, клопотань не може складати 10 000,00 грн з огляду на умови договорів, вказана сума є необґрунтованою та не відповідає умовам договорів. Погодинна ставка вартості послуг адвоката договором не встановлювалась, відповідно підстав застосовувати погодинну ставку для встановлення вартості консультацій адвокат не мала права. Звіт від 11 лютого 2025 року не містить детального опису наданих послуг. Для оцінки реальної участі у судових засіданнях адвоката Авілової О.М. має враховуватися виключно період з 13 листопада 2023 року по 31 грудня 2023 року (оскільки в 2024 році договір є неукладеним, а в 2025 фактично такі послуги адвокатом не включаються до розрахунку вартості, яка станом на 25 вересня 2024 року за розрахунками адвоката вже складала 22 000,00 грн). Крім того, судом не враховано, що позов задоволено лише частково.

30 квітня 2025 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на апеляційну скаргу. Вказала, що нормативний термін її навчання становить з 10 жовтня 2022 року по 28 лютого 2024 року, що підтверджується довідкою декана факультету. Вона надавала довідку про відсутність у неї доходів, прибутку її хобі не приносить. Відповідач мав можливість надавати їй допомогу, з огляду на його доходи. Дружина відповідача звільнена з роботи лише 26 серпня 2024 року, доказів утримання свого батька відповідач не надав, наявність у нього ще двох дітей судом враховано. Вона з 2019 року вживала заходів щодо стягнення з відповідача аліментів, однак він ухилявся від надання їй допомоги. Також вказала, що відповідач має відшкодувати половину вартості контрактів за навчання як додаткові витрати.

02 травня 2025 року від ОСОБА_6 надійшли заперечення на апеляційну скаргу. Вказала, що вона повністю підтримує вимоги своєї дочки. У жовтні 2019 року вона зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки з відповідача, однак судом було відмовлено. Відповідач мав можливість допомагати дочці, однак ухилявся від своїх обов`язків. Доходів за час навчання дочка не мала.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення та додаткове рішення, а також апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення суду - задовольнити частково, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , закрити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з 04 жовтня 1997 року перебували у шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12, 13 том 1).

02 березня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано (а.с. 14 том 1).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 , працюючого на Військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України ім. Ярослава Мудрого, який фінансується через Харківський університет Повітряних Сил ім. І. Кожедуба, на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 01 квітня 2010 року до її повноліття, що виконати негайно (а.с. 19 том 1). Вказане рішення суду перебувало на примусовому виконанні, 13 червня 2019 року виконавче провадження № НОМЕР_5 закінчено у зв`язку з досягненням дитиною повноліття та відсутністю у боржника заборгованості (а.с. 237 том 1).

14 серпня 2018 року між Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого та ОСОБА_6 для ОСОБА_1 укладено договір № 35, предметом якого є надання освітніх послуг на денній формі строком навчання чотири роки. Згідно п. 8 Договору, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 104 800,00 грн. За кожен календарний рік окремо вартість освітньої послуги становить 26 200,00 грн (а.с. 15 том 1).

У жовтні 2019 року ОСОБА_6 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2020 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено в повному обсязі, оскільки не підтверджено, що позивачка проживає разом з повнолітньою дочкою, тому вона не має права звертатися із даним позовом до суду в її інтересах. Судом зазначено, що аліменти на користь повнолітньої дочки, яка продовжує навчання і проживає окремо, повинні стягуватися на користь неї самої, а не на користь одного з батьків, що в подальшому не позбавляє ОСОБА_1 звернутись до суду самостійно з позовом до відповідача в порядку ст. 199 СК України (а.с. 169-172 том 2).

07 жовтня 2022 року між Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого та ОСОБА_6 для здобувача вищої освіти ОСОБА_1 укладено договір № 7/11 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, предметом якого є фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу закладом. Згідно п.п. 1-2 розділу ІІІ Договору, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 60 750,00 грн. Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 2022-2023 навчальний рік - 40 500,00 грн; 2023-2024 навчальний рік (один семестр) - 20 250,00 грн (а.с. 16 том 1).

Відповідно до ксерокопії квитанції № 0.0..1 від 28 грудня 2022 року ОСОБА_6 переведено на рахунок Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого кошти у розмірі 20 250,00 грн. Призначення платежу: Оплата за навчання ОСОБА_1 , контракт № 7/11, денне, курс 1м (а.с. 172 том 1).

Згідно ксерокопії квитанції АТ «Укрексімбанк» від 10 квітня 2023 року, на рахунок Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого переведено кошти у розмірі 20 250,00 грн. Призначення платежу: Сплата за навчання ОСОБА_1 контракт 7/11 курс 1 магістратура (а.с. 170-171 том 1).

05 жовтня 2023 року ОСОБА_6 переведено на рахунок Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого кошти у розмірі 20 250,00 грн. Призначення платежу: Оплата за навчання ОСОБА_1 , контракт, Денне навчання, курс 2, міжнародно-правовий факультет, що підтверджується копією платіжної інструкції № 0.0. .1 (а.с. 169 том 1).

Як вбачається з копії довідки декана міжнародно-правового факультету Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого від 03 серпня 2023 року №793, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), дійсно була студенткою за першим бакалаврським рівнем вищої освіти за спеціальністю 081 «Право» денної форми навчання Міжнародно-правового факультету Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року. Наказом № 556-С від 14 серпня 2018 року була зарахована студенткою 1-го курсу. Наказом № 374-С від 01 липня 2019 року була переведена на другий курс першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денного відділення Міжнародно-правового факультету за спеціальністю 081 «Право». Наказом № 598-С від 30 серпня 2019 року була переведена на вакантне місце для навчання за рахунок держбюджету. Наказом № 265-С від 01 липня 2020 року була переведена на третій курс першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денного відділення Міжнародно-правового факультету за спеціальністю 081 «Право». Наказом № 326-С від 01 липня 2021 року була переведена на четвертий курс першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денного відділення Міжнародно-правового факультету за спеціальністю 081 «Право». Наказом № 243-С від 30 червня 2022 року її було відраховано з університету у зв`язку з закінченням навчання і здобуттям кваліфікації: ступінь вищої освіти бакалавр за спеціальністю «Право» з 30 червня 2022 року (а.с. 17 том 1).

З копії довідки декана міжнародно-правового факультету Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого від 03 серпня 2023 року № 794 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно є студенткою 07-22м-01 групи 2 курсу другого (магістерського) рівня вищої освіти міжнародно-правового факультету Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого. Спеціальність 081 «Право». Зарахована наказом ректора № 573-С від 07 жовтня 2022 року. Нормативний термін навчання становить: 10 жовтня 2022 року - 28 лютого 2024 року. Форма фінансування: за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб. Форма навчання: денна (а.с. 18 том 1).

З копії довідки про доходи від 10 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно навчається у Національному юридичному університеті ім. Ярослава Мудрого, є студенткою. Загальна сума доходу за період з лютого 2023 року по липень 2023 року без урахування аліментів становить 00,00 грн (а.с. 20 том 1).

Згідно копії витягу з наказу Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого від 29 грудня 2023 року № 972-С, студентку другого (магістерського) рівня вищої освіти денної форми навчання Міжнародно-правового факультету ОСОБА_1 , яка склала атестацію у формі Єдиного державного кваліфікованого іспиту, присвоєно кваліфікацію: ступінь вищої освіти магістр за спеціальністю «Право» з врученням диплому відраховано з Університету у зв`язку із закінченням навчання з 29 грудня 2023 року (а.с. 6 том 2).

Відповідно до Відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відповідь на запит в електронному вигляді від 12 грудня 2023 року, ОСОБА_1 : в період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року отримала по 2000,00 грн. у липні, серпні, вересні, жовтні 2022 року від Управління соціального захисту населення Хмельницької районної Державної адміністрації Хмельницької області, ознака доходу - соціальні виплати з відповідних бюджетів; в період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року отримала 2000,00 грн. у січні 2023 року від ППОС НЮУ ІМЕНІ ЯРОСЛАВА МУДРОГО, ознака доходу - виплати чи відшкодування, які здійснюються спілками своїм членам (а.с. 27-28, 29-31 том 2).

Відповідач посилався на наявність у дочки доходів від школи танців, на підтвердження чого надавав скриншоти з мережі Інтернет (а.с. 115-136 том 1, а.с. 60-80 том 2).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12 лютого 2020 року, матері позивачки ОСОБА_6 на праві приватної власності належить гаражний бокс № НОМЕР_1 з льохом та погрібом у ГБК «Зірка», загальною площею 22,2 кв м за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 111 том 1).

На підтвердження своїх доводів позивачкою надано копії квитанцій, які свідчать про наявність у її матері ОСОБА_6 заборгованості зі сплати комунальних послуг (а.с. 21-26, 175-179 том 1).

Відповідач ОСОБА_2 24 червня 2022 року уклав другий шлюб з ОСОБА_8 , з якою має двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 72-73 том 1, а.с. 135 том 3).

ОСОБА_3 та діти ОСОБА_4 і ОСОБА_5 взяті на облік як внутрішньо-переміщені особи за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками від 02 вересня 2022 року № 2615-, № 2615-, № 2615- (а.с. 68-70, 256-258 том 1).

Батько відповідача - ОСОБА_9 є пенсіонером за вислугу років згідно ксерокопії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 03 лютого 2009 року (а.с. 71 том 1). Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 20 жовтня 2023 року, ОСОБА_9 є одним з засновників Гаражного кооперативу «СТАРТ», адреса: АДРЕСА_3 (а.с. 173-174 том 1).

Відповідно до довідки про доходи від 05 вересня 2023 року Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба, ОСОБА_2 справді працює у Військово-юридичному інституті Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого, форма працевлаштування: військовослужбовець. Загальна сума доходу за період з січня 2018 по грудень 2019 без урахування аліментів становить 557 427,70 грн. В період з січня 2018 року по травень 2019 року сплачені аліменти у розмірі 77 233,94 грн (а.с. 101, 255 том 1).

З декларації ОСОБА_2 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік вбачається, що він працює на посаді доцента кафедри права Національної безпеки та правової роботи у Військово-юридичному інституті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, отримав заробітну плату в розмірі 410 693,00 грн, а також має у власності автомобіль та гараж, має готівкові кошти і відкриті банківські рахунки. Його дружина ОСОБА_3 отримала заробітну плату від Харківського окружного адміністративного суду у розмірі 297 428,00 грн (а.с. 27-45 том 1).

Згідно відповіді на запит від 07 травня 2024 року номер запиту 2040-2024-0003626 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2023 року: у 2021 році ОСОБА_2 нараховано ХНУПС виплати військовослужбовцям у розмірі - 434 359,82 грн; у 2022 році нараховано ХНУПС виплати військовослужбовцям у розмірі - 897 715,05 грн; у 2023 році нараховано ХНУПС виплати військовослужбовцям у розмірі - 845 528,83 грн (а.с. 85-86 том 2).

ОСОБА_2 є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 30 червня 2023 року (а.с. 103 том 1).

Згідно повідомлення представника АТ «Укртелеком» від 22 травня 2024 року № 26-15/28, на виконання ухвали Київського районного суду м. Харків від 28 лютого 2024 року по справі № 953/7247/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у АТ «Укртелеком» відсутні договірні відносини з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) щодо оренди нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , тому позбавлені можливості надати запитувану інформацію та документи (а.с. 101 том 2).

Згідно звіту Українського бюро кредитних історій, актуального на 28 травня 2024 року, ОСОБА_6 не має заборгованостей за кредитами та за комунальними послугами (а.с. 105-108 том 2).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, на час подачі позову ОСОБА_1 досягла повноліття, однак ще не досягла 23 років, продовжувала навчання в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого. У зв`язку з навчанням позивачка самостійного доходу не мала, що підтверджується даними з університету та з податкових органів. Доводи відповідача щодо наявності у дочки доходів від проведення занять у танцювальній школі належними та допустимими доказами не підтверджені. Витрати на оплату навчання дочки несла мати позивачки - третя особа у справі ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітню дочку, яка продовжує навчатися, суд першої інстанції не встановив обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітньої дочки. Інших стягнень за виконавчими листами відповідач не має, доказів перебування на його утриманні непрацездатного батька ним не надано.

Врахувавши принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, матеріальний і сімейний стан платника аліментів, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, зробив законний та обґрунтований висновок про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини доходів відповідача щомісячно з дня подачі нею позову до закінчення навчання.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині незгоди з визначеним судом розміром аліментів колегія суддів відхиляє, адже такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення потреб позивачки, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, з урахуванням того, що позивачка не потребує витрат на оплату гуртожитку, оренду житла, проїзд у зв`язку з навчанням, а відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, водночас має достатній рівень доходів для надання матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині неправильного визначення судом дати закінчення стягнення аліментів - 28 лютого 2024 року на підставі довідки декана міжнародно-правового факультету Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого від 03 серпня 2023 року № 794 (а.с. 18 том 1). Вказаною довідкою визначено лише нормативний строк навчання, натомість витягом з наказу Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого від 29 грудня 2023 року № 972-С підтверджується, що студентку другого (магістерського) рівня вищої освіти денної форми навчання Міжнародно-правового факультету ОСОБА_1 відраховано з Університету у зв`язку із закінченням навчання з 29 грудня 2023 року, при цьому вона склала атестацію у формі Єдиного державного кваліфікованого іспиту, їй присвоєно кваліфікацію: ступінь вищої освіти магістр за спеціальністю «Право» з врученням диплому (а.с. 6 том 2).

Отже, оскільки позивачка фактично закінчила навчання з отриманням диплому саме 29 грудня 2023 року, аліменти з відповідача підлягають стягненню з 14 серпня 2023 року (дата подачі позову) по 29 грудня 2023 року, а не по 28 лютого 2024 року, як зазначено судом першої інстанції. У зв`язку з цим, оскаржуване рішення суду підлягає відповідній зміні в частині дати закінчення стягнення аліментів з відповідача.

Підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів за минулий період колегія суддів не вбачає і вважає висновки суду щодо відмови у задоволенні її вимог в цій частині законними та обґрунтованими.

Частиною 2 статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання, тобто, пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню.

Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, на що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема, в постановах від 19 грудня 2019 у справі № 635/6268/18; від 27 січня 2020 року у справі № 672/198/19; від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18; від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.

Колегія суддів зауважує, що обов`язок доказування у даній категорії справ покладено саме на позивача, отже, саме позивач має довести не лише факт направлення офіційних звернень, а факт умисного ухилення від виконання обов`язку по утриманню дітей після отримання відповідного звернення. Тобто, позивач має не лише підтвердити факт надіслання офіційного звернення про необхідність виконати обов`язок по утриманню дітей, а й факт отримання або відмову в отриманні такого звернення, що підтверджуватиме ухилення особи від виконання обов`язку.

Позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи дії тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню.

ОСОБА_1 не надано доказів того, що відповідач з часу досягнення нею повноліття свідомо ухилявся від виконання обов`язку по її утриманню. Такий обов`язок відповідача, на відміну від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, не є безумовним та залежить від підтвердження нею потреби у матеріальній допомозі та наявності у батька можливості її надавати. У жовтні 2019 року мати позивачки дійсно зверталась до відповідача з власним позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, однак їй було відмовлено з тих підстав, що дочка не проживає з нею, і роз`яснено право ОСОБА_1 на звернення до суду з самостійним позовом. Однак ОСОБА_1 не зверталась з позовом до батька аж до серпня 2023 року. Відповідач своє місце роботи не приховував, декларував доходи, ним надані відповідні довідки щодо доходу, місце його проживання також відомо. Позивачкою не обґрунтовано, що заважало їй раніше звернутися з позовом про стягнення аліментів з батька. До того ж, у різних процесуальних документах позивачка зазначає різні періоди, за які просить стягнути аліменти: то з 14 серпня 2018 року, хоча на той час вона ще не досягла 18 років, то з 18 квітня 2019 року.

Також колегія суддів погоджується й з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача половини вартості контрактів за її навчання як додаткових витрат.

Згідно із вимогами частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню в судовому засіданні.

При цьому навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/6838/15-ц, провадження № 61-22092св18, від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16-ц, провадження № 61-16115св19, від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18, провадження № 61-12362св19, від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19, провадження № 61-2065св23.

Отже, після досягнення позивачкою повноліття немає підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 185 СК України, адже чинним законодавством не передбачено стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої особи яка продовжує навчання, тож колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення половини вартості контрактів за її навчання з відповідача як додаткових витрат.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду колегія суддів не вбачає, а апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення суду підлягає частковому задоволенню шляхом зміни дати припинення стягнення аліментів: з 28 лютого 2024 року на 29 грудня 2023 року.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 в інтересах її неповнолітніх дітей, яка не брала участі у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до частини 1 статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 352 ЦК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналіз частини 1 статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або наступні обставини: судове рішення безпосередньо стосується її прав, інтересів та обов`язків, тобто судом вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або у рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їхні процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Верховний Суд неодноразово у своїх судових рішеннях вказував, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Саме такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18) та Верховний Суд у постановах від 10 вересня 2021 року у справі № 1522/29828/12 (провадження № 61-6594св21), від 14 липня 2022 року у справі № 209/1817/19-ц (провадження № 61-5774св22).

У справі, яка переглядається, правовідносини щодо сплати аліментів мають місце виключно між платником аліментів ОСОБА_2 , та отримувачем аліментів ОСОБА_1 .

У зв`язку із цим, апеляційний суд дійшов висновку, що друга дружина відповідача ОСОБА_3 та їхні спільні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають відношення до спірних правовідносин зі сплати відповідачем аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 .

Факт наявності у платника аліментів інших осіб на утриманні, незалежно від того, як виконується такий обов`язок платником: добровільно, чи на підставі судового рішення, враховується лише при визначені розміру аліментів, та не впливає на право стягувача отримувати аліменти. Для врахування судом таких обставин при визначенні розміру аліментів залучення іншої особи, на чию користь стягуються аліменти з цього ж платника, не є необхідним.

При визначенні розміру аліментів на утримання позивачки судом враховано сімейний стан відповідача та наявність у нього дітей від другого шлюбу.

Якщо ОСОБА_3 вважає права своїх дітей порушеними, вона не позбавлена права на звернення до ОСОБА_2 з самостійним позовом про стягнення аліментів на їх утримання.

При цьому, діти відповідача мають право на утримання ним з різних самостійних підстав, які не виключають одна одну. Тобто отримання аліментів одним не виключає отримання аліментів іншим, відповідно, аліментні зобов`язання платника на користь різних осіб у цьому випадку існують паралельно та не є конкуруючими.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 січня 2025 року у справі № 948/2166/23, провадження № 61-13666св24.

Встановивши в межах відкритого апеляційного провадження, що суд першої інстанції не вирішував в оскаржуваному рішенні питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , від імені яких діє їх мати ОСОБА_3 , колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за скаргою останньої підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, оскільки оскаржуване судове рішення не встановлює, не змінює (припиняє) права та/або обов`язки її дітей та не породжує для них жодних правових наслідків.

Щодо апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення суду колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 представляла адвокат Авілова О.М. на підставі договорів про надання правової допомоги від 13 листопада 2023 року, 02 січня 2024 року та 02 січня 2025 року та ордерів (а.с. 158 том 1, а.с. 138-141 том 2, а.с. 3-4, 6-7 том 3).

Умовами договорів (розділ 3) передбачено, що розмір гонорару складає 2000,00 грн за кожне судове засідання та 2000,00 грн за надання консультацій. Гонорар сплачується клієнтом у готівковій формі, про що адвокатом надається відповідна квитанція.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказано, що нею укладено договір з адвокатом, докази щодо розміру судових витрат будуть надані у порядку частини 8 статті 141 ЦПК України (а.с. 8 том 1). Аналогічна заява подана 25 вересня 2024 року (а.с. 137 том 2).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

28 лютого 2025 року на електронну адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представника позивачки адвоката Авілової О.М., в якій вона просила стягнути з відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн.

До заяви долучено звіт адвоката Авілової О.М. про виконання договорів про надання правничої допомоги від 13 листопада 2023 року, 02 січня 2024 року, 02 січня 2025 року, ОСОБА_1 по цивільній справі № 953/7247/23 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, від 11 лютого 2025 року, згідно якого адвокатом надано наступні послуги: он-лайн консультації клієнта, узгодження правової позиції, підготовка письмових заяв, клопотань, кількість годин - 5, загальна сума 10 000,00 грн; представництво та захист інтересів (участь в судових засіданнях), кількість годин 6, загальна сума 12 000,00 грн; всього загальна сума 22 000,00 грн (а.с. 8 том 3).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Частково задовольняючи заяву позивачки суд першої інстанцїі на підставі критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони, дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивачки на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, і з таким висновком апеляційний суд погоджується.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження додаткового рішення зводяться до того, що нею надані належні докази судових витрат, однак позивачкою не доведено співмірності розміру таких витрат складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи.

Доводам ОСОБА_2 щодо пропуску строку на подачу доказів щодо розміру судових витрат судом першої інстанції надано належну оцінку, зокрема, вказано, що при проголошенні вступної та резолютивної частин рішення Київського районного суду м. Харкова 21 лютого 2025 року учасники справи, в тому числі адвокат Авілова О.М., були відсутні, тож суд вважає не пропущеним адвокатом строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, на звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу, та вважає відсутніми підстави для залишення заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення суду щодо того, що позивачкою не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона очікувала понести у зв`язку із розглядом справи, колегія суддів відхиляє, оскільки саме по собі не надання попереднього (орієнтовного) розрахунку не є підставою для відмови у стягненні судових витрат за умов надання доказів їх фактичного розміру.

Посилання відповідача на те, що надана адвокатом позивачки копія договору від 02 січня 2024 року не містить підпису адвоката та його печатки, спростовуються матеріалами справи (а.с. 139-140 том 2).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо незгоди з розміром стягнутих судом судових витрат, його необґрунтованості та відсутності детального опису наданих послуг висновків суду не спростовують, адже визначений судом розмір судових витрат на правничу допомогу - 5000,00 грн відповідає складності і категорії справи, тривалості її розгляду, обсягу виконаної адвокатом роботи, є розумним і справедливим.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування додаткового рішення суду і залишає апеляційні скарги обох сторін у цій частині без задоволення.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає зміні лише в частині дати, до якої підлягають стягненню аліменти з відповідача, підстав для перерозподілу судових витрат за розгляд справи апеляційним судом немає.

Посилання ОСОБА_2 на те, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто з нього судовий збір в дохід держави, адже він звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, колегія суддів вважає помилковим, оскільки він є відповідачем у справі за позовом про стягнення з нього аліментів, яка жодним чином не стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, що передбачено нормою п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та на спірні правовідносини не поширюється.

Керуючись ст.ст. 362, 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року - змінити в частині періоду стягнення аліментів, замінивши у другому абзаці його резолютивної частини слова «до 28 лютого 2024 року» словами «до 29 грудня 2023 року».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2025 року - закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження додаткового рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина