Справа № 615/1633/24
Провадження № 2/615/560/25
УХВАЛА

23 вересня 2025 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Левченка А.М.,

за участю секретаря судового засідання Павлович В.А.,

представника позивача Остапчук Г.М.,

представника відповідача Безкровного М.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Безкровного Максима Григоровича про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області перерахувати на депозитний рахунок суду грошові кошти у цивільній справі № 615/1633/24

за позовом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

до ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «Добродій»,

про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «Добродій», про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Позивач в позові просить витребувати у ОСОБА_1 земельну лілянку з кадастровим номером :03:000:0464 у власність держави шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за власником - державою в особі Головного управління Держтеокадастру у Харківській області - права власності на земельну ділянку з каластровим номером :03:000:0464; - стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.

23.09.2025 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Безкровного Максима Григоровича про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області перерахувати на депозитний рахунок Валківського районного суду Харківської області грошові кошти в сумі 73 681,36 грн.

В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив, що матеріали справи не містять доказів виконання Позивачем вимог частини 4 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України, в діючій на цей час редакції, яка передбачає, що у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Позивач, звертаючись до суду, долучив до матеріалів позовної заяви відомості з Національної кадастрової системи щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0464, яка станом на момент звернення до суду склала 73681,36 грн., та яка зазначена в позовній заяві як ціна позову. Відповідно до пункту 2 глави II Прикінцеві та перехідні положення ЗУ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" від 12.03.2025 року №4292-ІХ, положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом. Як зазначалося вище, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4292-IX прямо вказує на зворотну дію в часі щодо умов і порядку витребування майна. Норми застосовуються до правовідносин, що виникли до набрання чинності законом, якщо справа не завершена остаточним рішенням, що набрало сили та мають забезпечити швидкий захист прав, уникнути тривалих судових спорів та реалізувати конституційний принцип справедливості закріплений статтею 8 Конституції України. Держава зобов`язана компенсувати вартість майна добросовісному набувачеві при витребуванні, відповідно до ст. 388 ЦК України, що погіршує її фінансовий стан, проте забезпечую пріоритет людських прав над державними інтересами, відповідність європейським стандартам (ЄСПЛ, справа "П`єчак проти України"), запобігання корупції та зловживанням, де державні органи раніше могли витребувати майно без обмежень. Це забезпечує баланс інтересів сторін.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні заперечувала щодо задоволення вказаного клопотання, оскільки на момент подачі позову до суду вказана норма не діяла та зауважила, що норма, на яку посилається представник відповідача не має зворотної дії закону у часі.

Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання та просив задовольнити з підстав викладених в ньому.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши представників позивача та відповідача, суд приходить до наступного висновку.

09.04.2025 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон №4292-ІХ), пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення якого внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, до статей 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України:

частину четверту статті 177 доповнено абзацом другим такого змісту:

"У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви";

частину другу статті 185 доповнено абзацом третім такого змісту:

"Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму";

Також Законом №4292-ІХ доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту:

«Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Відповідно до глави II Прикінцеві та перехідні положення Закону №4292-ІХ:

1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

2. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша).

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина друга).

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частина п`ята).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічний підхід застосовується і щодо дії процесуальної норми права (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2024 у справі № 9901/468/21).

Зокрема, у статті 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Особливістю дії у часі норм процесуального права є те, що така дія має негайний характер, і це означає обов`язок застосування норми, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії (більш пізня норма процесуального права скасовує дію попередньої норми, яка регулює ті самі відносини). При цьому, суд повинен враховувати загальні вимоги процесуального закону, згідно з якими при зміні правил процесу забороняється встановлювати нові обов`язки, скасовувати чи звужувати процесуальні права, належні учасникам судового провадження, чи обмежувати їх використання (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 924/1277/20).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 14.01.2025 у справі № 910/11028/20.

Факт подання органом державної влади або іншими особами до суду позовної заяви із зазначенням вимог та підстав такого звернення є реалізацією відповідних осіб права на судовий захист та за своєю правовою природою є процесуальною дією в розумінні ч. 3 ст. 3 ЦПК України, що зумовлює обов`язок суду розглянути спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог. Подібна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 12.10.2021 у справі № 905/2382/18, від 21.07.2021 у справі № 904/903/20, від 20.01.2021 у справі № 905/2382/18, від 12.11.2020 у справі № 911/956/17.

Так, позовну заяву Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області подано до суду 16.08.2024, провадження у справі відкрито ухвалою суду від 30.08.2024.

Станом на момент реалізації органом державної влади повноважень з представництва інтересів держави в суді шляхом звернення з позовом до суду діяла редакція ст. 177 ЦПК України, відповідно до якої позовна заява Держгеокадастру у Харківській області відповідає вимогам, які визначені у згаданій нормі.

Отже, залишення позовної заяви Держгеокадастру у Харківській області без руху буде суперечити негайному характеру дії норм процесуального права у часі та встановлювати нові обов`язки, скасовувати чи звужувати процесуальні права позивача, що заборонено при зміні правил процесу.

Посилання відповідача на п. 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону при застосуванні ст. 177 ЦПК України є безпідставними, оскільки цим пунктом передбачено зворотну дію закону в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права.

З урахуванням викладеного правові підстави для залишення позовної заяви Головного управління Держгеокадастру у Харківській області без руху відсутні.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що цивільним процесуальним законом не передбачено процесуальних повноважень суду на прийняття у підготовчому судовому засіданні рішень про зобов`язання позивача перерахувати на депозитний рахунок суду грошові кошти. Водночас позивач не позбавлений процесуальної можливості вчинити такі дії самостійно.

З огляду на викладене клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Безкровного Максима Григоровича задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Безкровного Максима Григоровича відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 23.09.2025 року.

Суддя А.М. Левченко