Справа № 645/908/25
Провадження № 2-о/645/52/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Шарка О.П

секретаря судових засідань Мухіна В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Вовчанська міська військова адміністрація, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті останнього,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , заінтересована особа Вовчанська міська військова адміністрація, звернулася до суду з заявою, в якій просила суд встановити факт її спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер мій син ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер у віці 42 років у м.Вовчанськ. З метою оформлення спадщини за сином заявник звернулася до державного нотаріуса Вовчанської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 . 03 січня 2025 року заявник отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої: 1) Заявниця, як спадкоємець за законом в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, з заявою про прийняття спадщини, не звернулась, факт прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 відсутній, отже пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини; Відповідно до витягу зі спадкового реєстру №79635273, отриманого 03 січня 2025 року, державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області, спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася, Інформація про інших спадкоємців відсутні. Так, Заявниця станом на момент смерті сина була зареєстрована та фактично проживала за адресою АДРЕСА_2 . Син заявниці ОСОБА_2 станом на момент своєї смерті був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 . Проте фактично ОСОБА_2 проживав разом зі своєю матір`ю за адресою АДРЕСА_2 .

У судове засідання представник заявника не з`явилася, про час та місце розгляду заяви повідомлялася заздалегідь і належним чином, у ході судового розгляду заяву підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним вище.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлявся заздалегідь і належним чином.

Допитані у ході судового розгляду свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен окремо, підтвердили факт спільного проживання заявника і ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , а також надали пояснення щодо хвороби померлого;

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані суду докази, вислухавши пояснення свідка приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення. Заміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 161/853/19, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 01 жовтня 2023 року виконано актовий запис №258 (свідоцтво про смерть НОМЕР_2 ).

Заявниця станом на момент смерті сина була зареєстрована та фактично проживала за адресою АДРЕСА_2 . Син заявниці ОСОБА_2 станом на момент своєї смерті був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 . Проте фактично ОСОБА_2 проживав разом зі своєю матір`ю за адресою АДРЕСА_2 , оскільки як вбачається з Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №634484, ОСОБА_2 присвоєно першу (А) групу інвалідності з 12.09.2013. Відповідно до висновку про умови і характер праці, ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

З метою оформлення спадщини за сином заявник звернулася до державного нотаріуса Вовчанської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 .

03 січня 2025 року заявник отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої:

1) Заявниця, як спадкоємець за законом в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, з заявою про прийняття спадщини, не звернулась, факт прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 відустній, отже пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини;

2) Відповідно до витягу зі спадкового реєстру №79635273, отриманого 03 січня 2025 року, державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області, спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів.

Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Факт постійного проживання заявниці разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті спільно, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне заявнику для реалізації права на спадщину, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне дану заяву в цій частині задовольнити та встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 , , разом із спадкодавцем, ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 .

За таких обставин, суд вважає за можливе встановити заявнику факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 247, 258, 259, 263-265, 268, 293-294, 315-319 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Вовчанська міська військова адміністрація, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті останнього задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , разом із спадкодавцем, ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 23 вересня 2025 року.

Головуючий-суддя: