Провадження № 2/201/3184/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

при секретарі Тоцькій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

14.05.2025р. до Соборного районного суду м. Дніпра засобами поштового зв`язку надійшла вказана позовна заява, датована 10.05.2025р., за підписом представника позивачки адвоката Присяжнюк А.В. в якій ставиться питання про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 24.11.2012р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 649.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2025р. для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Покопцеву Д.О.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 15.05.2025р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04.08.2025р. представником відповідача адвокатом Марченко В.В. в порядку ст. 178 ЦПК України поданий відзив на позовну заяву, в якому вказано, що за час спільного життя, подружжя створили міцну сім`ю, яка базується на взаємній повазі, любові та турботі про спільного сина сторін. Незважаючи на тимчасові труднощі, які призвели до подання позову про розірвання шлюбу, відповідач переконаний, що сім`я має шанс на збереження. ОСОБА_2 категорично не згоден із вимогами позивачки про розірвання шлюбу, та вважає, що примирення є можливим і доцільним як для чоловіка і дружини, так і для сина. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позову; відповідач наполягає на вжитті заходів для примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України.

11.08.2025р. представником відповідачки адвокатом Присяжнюк А.В. відповідно до ст. 179 ЦПК України подана відповідь на відзив, в якій посилаючись на норми чинного законодавства України, що регулює сімейні правовідносини вважає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини на свободу та особисту недоторканність. Позивачка повідомляла у позові, що з липня 2024 року подружні відносини між сторонами припинилися, а тому позивачка категорично не погоджується на їх збереження. Враховуючи зазначені обставини, позивачка просить суд відхилити наведене відповідачем у відзиві, а шлюб між нею та відповідачем розірвати, без надання строку на примирення.

15.08.2025р. представником відповідача адвокатом Марченко В.В. в порядку ст. 180 ЦПК України надані заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відхилити аргументи та заперечення позивачки, викладені останньою у відповіді на відзив.

15.09.2025р. представником позивачки адвокатом Присяжнюк А.В. подана заява про розгляд справи без її участі та участі позивачки. Позивачка позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, також заперечує щодо надання сторонами строку для примирення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 24.11.2012р. між сторонами у справі укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 649 (а.с. 8).

У цьому шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Позивачка стверджує, що сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, проживають окремо, шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки особисті відносини між подружжям мають негативний характер, надання строку для примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються впродовж тривалого часу, а спроби примирення не принесли жодних результатів.

Відповідач проти розірвання шлюбу заперечує, позовні вимоги не визнає, вказує на можливість примирення сторін, просить надати строк для примирення.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За змістом ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, як встановлено судом, позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Позивачка скористалась наданим правом та звернулась до суду з позовом у даній справі, наполягає на розірванні шлюбу, не виявляє бажання примиритись.

Відповідач просить про надання строку для примирення.

Згідно з положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) викладена правова позиція відповідно до якої:

«Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 7 ст. 240 ЦПК України визначено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Водночас, у п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України встановлено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007року, передбачене частиною першою статті 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі №761/33261/16-ц (провадження №61-33349св18) зроблено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя».

Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивачка посилалася на те, що сторони тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства, а також зазначила про те, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки спроби примирення не принесли жодних результатів.

Закріплена у ст. 111 СК України норма права є диспозитивною, а відтак, суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

При цьому, суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, а тому, надаючи строк для примирення, повинен вказати на обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін.

З урахуванням висловленої думки позивачки у справі, згідно якої вона не вважає можливим примирення із відповідачем і яку вона не змінила дотепер впродовж понад 4 місяців, а врахуванням також того, що заперечення відповідача і клопотання про надання строку для примирення зводяться до того, що він не погоджується із розірванням шлюбу, слід вказати на те, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для надання строку для примирення, оскільки відповідач не вказав жодної з обставин, які свідчать про можливість примирення сторін.

Незгода відповідача також не може бути підставою і для відмови у задоволенні позову, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.

Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної поваги та любові.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Тому суд дійшов висновку про те, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам позивача, а відтак збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд роз`яснює, що відповідно до п.п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку.

Відповідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 206, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 24 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 649.

Після розірвання шлюбу прізвища сторін не змінювати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211 гривень 20 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Д.О. Покопцева