Справа № 303/7920/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 вересня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заставний Роман Андрійович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року, ухвалене суддею Монич В.О., в справі за позовом Заставного Романа Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позов мотивує тим, що 11.08.2023 року близько 00 годин 10 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Peugeot Expert», д/н НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою М-06 сполученням «Київ-Чоп» зі сторони Ужгорода в напрямку м. Мукачево, на 786 кілометрі + 561 метрів здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїжджу частину дороги з права на ліво по відношенню до руху транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці.

За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000238.

Постановою від 28 червня 2024 року слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції Сабов В.В. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000238 від 11.08.2023, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Позивач разом із загиблим прожила разом 25 років без укладення шлюбу, що встановлено рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.04.2024 у справі №303/1105/24.

У зв`язку зі смертю чоловіка позивачці спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених нею моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках.

Таким чином, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик відповідача, який не був залучений до розгляду даної справи, позивач не надав доказів, які б підтверджували недостатність страхового відшкодування, що є необхідним для вирішення даного спору, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Розмір страхового відшкодування, виплачений чи невиплачений страховиком, безпосередньо впливає на визначення справедливого та розумного розміру моральної шкоди, яка є предметом розгляду даної справи.

Не погоджуючись із рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заставний Р.А., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вважає рішення суду першої інстанції ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено коло осіб, які мають право отримати моральну шкоду внаслідок смерті фізичної особи. Однак, позивачка не входить в коло таких осіб, оскільки шлюб між загиблим та ОСОБА_1 не було укладено, оскільки такі проживали однією сім`єю без укладення шлюбу, а тому такі змушені відразу звернутися до суду.

Водій автомобіля, який спричинив смертельне ДТП - ОСОБА_3 є належним відповідачем в даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає, оскільки таке є законним.

Зазначає, що постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Закарпатській області кримінальне провадження щодо відповідача було закрито у зв`язку з відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення, тобто вина відповідача в смерті ОСОБА_4 відсутня.

Експертизою в рамках кримінального провадження №0000238 від 11.08.2023 встановлено, що померлий ОСОБА_4 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, вибіг на проїжджу частину і у відповідача не було можливості запобігти даному смертельному ДТП.

У зв`язку з відсутністю вини відповідача у смерті ОСОБА_4 , у ОСОБА_3 відсутній обов`язок відшкодування шкоди заподіяної внаслідок смерті фізичної особи, оскільки такі були наслідком непереборної сили або виключного наміру потерпілого згідно ст. 1188 ЦК України.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились.

Заяв або клопотань від сторін спору не надходило.

Позивач ОСОБА_1 повідомлена шляхом надіслання їй судової повістки поштовими засобами зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення від 28.04.2025.

Адвокат Заставний Р.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , повідомлений шляхом надсилання йому електронного документу в особистий кабінет підсистеми «Електронний суд», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 09.04.2025 (а.с.97).

Відповідач ОСОБА_3 повідомлявся шляхом надіслання йому повідомлення у додаток «Viber», що слідує з довідки про доставку від 08.04.2025 (а.с.98).

Слід вважати, що відповідач знав про судове засідання, оскільки подав відзив на апеляційну скаргу в травні 2025 року, тобто після того, як відбулось призначення судового засідання та повідомлення учасників справи секретарем.

У зв`язку з тим, що сторони по справі не з`явились, однак такі були повідомлені про судове засідання належним чином, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то таку слід вирішити по суті.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 11.08.2023 близько 00 годин 10 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Peugeot Expert», д/н НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою М-06 сполученням «Київ-Чоп» зі сторони Ужгорода в напрямку м. Мукачево, на 786 кілометрі + 561 метрів здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїжджу частину дороги з права на ліво по відношенню до руху транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Дані обставини встановлені в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення за №0000238.

За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000238.

Постановою від 28 червня 2024 року слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції Сабов В.В. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000238 від 11.08.2023, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.04.2024 у справі №303/1105/24, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 1998 року по 11.08.2023.

Згідно акту виданого старостою Ракошинського старостату Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатскої області Янкулич В.В. від 04.06.2024, ОСОБА_4 мав на утриманні дружину ОСОБА_1 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини перша та четверта статті 23 ЦК України).

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 1168 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Положенням п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Peugeot Expert», д.н.з. НОМЕР_1 , як особа, яка керувала транспортним засобом, тобто завдавач шкоди, є належним відповідачем у цій справі, а тому з такого слід стягнути заявлену моральну шкоду.

Однак, з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду не погоджується у цілому з огляду на таке.

Так, у справах про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки відповідальність несе саме той, хто керував транспортним засобом, тобто джерелом підвищеної небезпеки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.08.2024 у справі №712/9328/21 виснував, що відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

До таких самих висновків дійшла у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду у справі №147/66/17 від 14.12.2021 на яку послався також суд першої інстанції.

Тобто, першим до кого повинні звертатися особи, визначені ч. 2 ст. 1168 ЦК України, є саме страховик, тобто юридична особа, з якою у страхувальника наявний поліс цивільного страхування.

Верховний Суд у вищезгаданих постановах наголошує, що саме страховик є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Тобто, неможливо визначити різницю між фактичним розміром і сумою страхового відшкодування без звернення до страховика. Тільки після звернення до страховика та відшкодування ним завданої матеріальної, а в нашому випадку - моральної шкоди, можна звернутися до страхувальника щоб достягнути різницю чи шкоду, яку на переконання особи слід стягнути з винуватця ДТП.

Слід погодитись з судом першої інстанції, що позивачкою не надано доказів звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок смерті її чоловіка - ОСОБА_4 .

Доводи позивачки, які стосуються того, що вона перебувала лише у фактичному (цивільному) шлюбі з померлим, а тому не зможе звернутися до страховика із відповідною заявою, оскільки ч. 2 ст. 1168 ЦК України чітко передбачено коло осіб, які можуть звернутися із такою заявою, на увагу не заслуговують, з огляду на таке.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.04.2024 у справі №303/1105/24, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 1998 року по 11.08.2023.

Крім цього, у даній справі про стягнення моральної шкоди позивачка звернулась у суд як дружина, яка проживала з покійним без реєстрації шлюбу. Оскільки судовим рішенням встановлено юридичний факт спільного проживання ОСОБА_1 з покійним ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 1998 року по 11.08.2023 року то встановлений судом такий юридичний факт дає позивачці правові підстави для здійснення юридично значимих дій як дружини покійного. А звідси на неї поширюються усі права, якими наділена дружина покійної особи в тому числі й правом звернення до страхової компанії для відшкодування моральної шкоди завданої смертю потерпілої особи.

Оскільки в переглядаємій справі є неповним суб`єктний склад відповідачів, а на стадії апеляційного розгляду апеляційний суд не наділений процесуальним правом на заміну відповідача чи залучення сторони як співвідповідача, тому зазначена обставина є перешкодою для задоволення заявленого позову.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заставний Роман Андрійович, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: