РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2025

Справа № 522/1608/25-Е

Провадження № 2/522/3713/25

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого - суддя Ярема Х.С., сторони - не з`явились, розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів.

ВСТАНОВИВ:

30.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк».

Позивач просить суд:

- визнати дії банку щодо нарахування та списання коштів після припинення всіх відносин з АТ КБ «Приватбанк», нарахування відсотків на суму такого позадоговірного боргу нечесною (агресивною) підприємницькою практикою

- зобов`язати банк припинити нечесну (агресивну) підприємницьку практику відносно ОСОБА_1 , проводити нарахування та списання коштів без кредитного договору та нараховувати відсотки на них.

13.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Сторони повідомлені, не з`явились.

Позивач пояснює, що 10.12.2019 він звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву № б/н, уклав з банком кредитний договір. На підставі цього кредитного договору йому було відкрито банківський рахунок з доступом через банківську картку. Протягом тривалого часу користування рахунком не виникало жодних непорозумінь, допоки позивач не отримав повідомлення від банку рішення про відмову від підтримання ділових правовідносин. Після цього банківську картку було заблоковано, мобільний застосунок закрито для доступу, інформація про стан рахунку зникла у відділеннях Приватбанку. Після звернення за допомогою до працівників банку ОСОБА_1 повідомили про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з неможливістю сплатити всю суму боргу, він попросив відтермінувати сплату боргу. Після завершення всіх правовідносин банк продовжував нараховувати відсотки на виданий кредит. Пізніше банк пояснив продовження нарахування відсотків помилками в роботі банку і запевнили про самостійне виправлення цих помилок, але продовжили вимагати сплату цих відсотків за період припинених з ініціативи банку правовідносин. Ці дії банку позивач вважає нечесною (агресивною) підприємницькою практикою, що порушує його права як споживача фінансових послуг.

Відповідач відзив на позов не подавав.

Судом встановлено такі обставини справи.

До матеріалів справи додано роздруківку з веб-сайту OBOZ.UA, в якій йдеться про випадки розірвання Приватбанком договорів на обслуговування банківських карток без пояснень та попереджень, а також надаються рекомендації щодо порядку дій клієнтів банку у разі випадку розірвання з ними банком їх кредитних договорів.

Висновки суду.

Предметом позову є визнання дій банку щодо нарахування та списання з позичальника процентів після припинення кредитних відносин сторін нечесною (агресивною) підприємницькою практикою банку та зобов`язання відбанкуповідача припинити ці дії з тих підстав, що позичальник був навмисно введений в оману щодо нарахування цих процентів.

Частиною 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України "Про захист прав споживачів" є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі № 15- рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", з подальшими змінами, у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, вимоги закону "Про захист прав споживачів" розповсюджуються на всі правовідносини, що діють між сторонами, як при підписанні кредитного договору так і впродовж всього строку його дії.

У спірних правовідносинах позивач посилається на введення його в оману, обґрунтовуючи це тим, що нарахування та списання з процентів відбувалося під впливом інформації, що не відповідала дійсності та вводила в оману, а тому відповідно до ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дії банку слід вважати нечесною (агресивною) підприємницькою практикою.

За змістом ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; вживання образливих або загрозливих висловів; загроза здійснити незаконні або неправомірні дії.

Суд, для перевірки доводів позивача, щодо проявів нечесної підприємницької практики має пересвідчитися у тому, що позивач дійсно є споживачем відповідних послуг, а банк вчиняє відносно клієнта банку дії, які підпадають під визначення нечесної (агресивної) підприємницької практики.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач, посилаючись на існування правовідносини з банком, не надав суду доказів про виникнення цих правовідносин (анкета заява від 10.12.2019), умови цих правовідносин (зокрема, Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк»; відповідні Тарифи, які викладені на банківському сайті і т.д.). Також на підтвердження нечесної підприємницької практики, позивач надає лише роздруківку з веб-сайту OBOZ.UA, в якій йдеться про випадки розірвання Приватбанком договорів на обслуговування банківських карток без пояснень та попереджень, а також надаються рекомендації щодо порядку дій клієнтів банку у разі випадку розірвання з ними банком їх кредитних договорів.

Жодних доказів, які б підтверджували навіть повідомлення банку, роздруківку смс-повідомлень з цього приводу, позивачем не надано.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку не недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ярема Х.С.