ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/1697/24

Головуючий у першій інстанції Кравчук М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1176/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцька Н.В., Шитченко Н.В,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,-

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з АТ «КБ «ПриватБанк» на її користь безпідставно списані грошові кошти в сумі 141 688 грн шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у неї з відкритої у АТ «КБ «ПриватБанк» банківської картки № НОМЕР_1 внаслідок шахрайських дій шістьма трансакціями з 18:43 18:51 було списано грошові кошти в сумі 141 688 грн на картку № НОМЕР_2 , у зв`язку з чим вона звернулась до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області із заявою про кримінальне правопорушення. Жодних смс повідомлень про проведені трансакції за картковими рахунками за своїм фінансовим номером телефону вона не отримувала.

Позивачка зазначала, що відповідно до чинного законодавства для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму спів ставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача. У свою чергу, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20.05.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне та неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, які мають істотне значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що банк не вчинив жодного запобіжного заходу для блокування трансакцій. У період часу, коли здійснювались трансакції на фінансовий номер позивачки банком було надіслано лише два смс-повідомлення, проте трансакцій було шість, тобто банк не вжив належних заходів для блокування протиправних дій.

Заявниця наголошує, що районний суд при постановленні рішення не врахував судову практику у подібних правовідносинах, а також не взяв до уваги положення ч. 2 ст. 614 ЦК України.

Зазначає, що відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача не є підставою для відмови у позові.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що на момент здійснення оспорюваних трансакцій мобільний пристрій знаходився в доступі позивача, а вона, перебуваючи в активному телефонному спілкуванні з особою, фактично виконувала його вказівки, перейшовши за посиланням та натискаючи на запропоновані кнопки, що й призвело до входу в застосунок «Приват24» та подальшого переказу грошових коштів.

Суд вважав доведеним, що саме позивач особисто вчиняла дії, необхідні для ініціювання та підтвердження переказів - навіть якщо при цьому вона перебувала під впливом шахрайських обіцянок або діяла, не усвідомлюючи всіх наслідків своїх дій, з огляду на хронологію подій та відсутність доказів стороннього втручання чи блокування пристрою до моменту здійснення трансакцій. Водночас ці дії були здійснені за допомогою належного їй мобільного пристрою, зареєстрованого фінансового номера та застосунку «Приват24», що унеможливлює визнання операцій такими, що були здійснені без її волі чи відома.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що відповідно до умов договору приєднання від 02.07.2014 ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приват Банк» та є користувачем платіжної картки № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_3 ) (а.с. 38).

13.12.2024 з банківської карти позивача № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_3 ) на банківську картку № НОМЕР_2 шістьма трансакціями з 18:43 год до 18:51 год було перераховано грошові кошти в розмірі 141 688 грн.

З наданих відповідачем матеріалів службового розслідування (а.с. 62-73) слідує, що 13.12.2024 з банківської картки позивачки № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_3 ), на банківську картку № НОМЕР_2 шістьма трансакціями з 18:43 год до 18:51 год було перераховано грошові кошти в розмірі 141 688 грн, а саме: 18:43:20 - 23 617 грн, 18:44:59 - 23 287 грн, 18:46:33 - 23 708 грн, 18:48:09 - 23 804 грн, 18:49:40 - 23 571 грн, 18:51:13 - 23 701 грн.

В подальшому картку позивачки було заблоковано банком та о 19 год 08 хв відправлено відповідне повідомлення на фінансовий номер позивача НОМЕР_4 .

13.12.2024 зафіксовано входи у застосунок «Приват24»: 07 год 15 хв, 18 год 32 хв, 18 год 55 хв, які були виконані за допомогою фінансового номеру та пристрою PHONE, модель девайса 23108RN04Y REDMI, версія ANDROID.13, імеі НОМЕР_5 , ip НОМЕР_6 , що належить позивачці.

Також о 19 год 02 хв відбувся вхід за допомогою фінансового номеру , проте за допомогою пристрою PHONE, модель девайса SM-G975N SAMSUNG, версія ANDROID.9, iмei 0A1BA9E4C82DCF55, ip 89.209.41.119, про який зазначали обидві сторони.

Як свідчать матеріали службового розслідування, авторизація проведена з коректним введенням логіну та паролю, а також підтвердженням таких входів через фінансовий номер позивачки. При цьому відбулась зміна паролю типового пристрою, логін при цьому не змінювався (а. с. 70, зворот).

О 18 год 08 хв. була спроба виконати вхід у застосунок «Приват24», яка виявилась невдалою через невірне введення паролю та була здійснена за допомогою фінансового номера та пристрою PHONE, модель девайса 23108RN04Y REDMI, версія ANDROID.13, імеі НОМЕР_5 , ip НОМЕР_6 , що належить позивачу ( а. с. 71).

16.12.2024 ОСОБА_1 звернулась до чергової частини ВП № 2 (смт Ріпки) Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення по факту перерахування шахрайським способом 13.12.2024 грошових коштів в сумі 141 688 грн з її банківської картки № НОМЕР_1 на банківську картку № НОМЕР_2 . Відомості про повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внесено до ЄРДР 16.12.2024 за № 0000195 (а.с. 10, 37, 39-40).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

У ст. 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 56, 57 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.

Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про платіжні послуги» емісія / надання користувачу платіжного інструменту здійснюється надавачем платіжних послуг на підставі договору, укладеного між надавачем платіжних послуг та користувачем. Порядок емісії платіжних інструментів для використання в платіжних системах визначається правилами відповідних платіжних систем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Порядок виконання операцій з використанням наданих користувачу платіжних інструментів та обмеження щодо таких операцій визначаються договором між надавачем платіжних послуг та користувачем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України (ч. 1 ст. 36 Закону).

Частиною 12 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до п. 3, 4. ч. 20 цієї статті, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ст. 41 Закону ініціатором платіжної операції може бути, зокрема платник (у тому числі через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції).

Ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції.

Згідно із вимогами ст. 42 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом. Надавач платіжних послуг платника за виконання неакцептованих платіжних операцій несе відповідальність, передбачену цим Законом. Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути надана платником надавачу платіжних послуг платника особисто, через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції або через отримувача.

Порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України. Виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону. Виконання платіжних операцій з цифровими грошима здійснюється відповідно до правил, визначених Національним банком України. Надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою / з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників (ст. 46 Закону).

Частиною першою статті 47 Закону визначено, що надавач платіжних послуг платника зобов`язаний виконати платіжну інструкцію ініціатора протягом операційного дня з моменту прийняття ним до виконання платіжної інструкції.

Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Порядок завершення платіжної операції в платіжній системі визначається правилами платіжної системи з урахуванням положень цього Закону (ст. 49 Закону).

Для виконання платіжних операцій з коштами (крім електронних грошей) банки мають право відкривати своїм клієнтам, зокрема поточні рахунки - рахунки, що відкривається банком клієнту для зберігання коштів і виконання платіжних операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства (ст. 63 Закону).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 і ч. 3 ст. 67 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання. Система захисту інформації має забезпечувати цілісність, конфіденційність, доступність та простежуваність інформації, що формується, обробляється, передається та зберігається під час виконання платіжних операцій, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги щодо захисту інформації. У разі виявлення порушень законодавства щодо захисту інформації, що містять ознаки вчинення злочину, надавачі платіжних послуг зобов`язані повідомити про це відповідні правоохоронні органи.

Електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача (ч. 1- 5 ст. 68 Закону України «Про платіжні послуги»).

Посилена автентифікація - процедура автентифікації, яка передбачає використання двох чи більше сукупностей даних, що належать до таких різних категорій:

а) знань (володіння інформацією (даними), що відома лише користувачу);

б) володінь (застосування матеріального предмета, яким володіє лише користувач);

в) притаманність (перевірка біометричних даних або інших властивостей (рис, характеристик), притаманних лише користувачу, що відрізняють його від інших користувачів) (п. 70 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»).

Згідно з вимогами ст. 68 Закону електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції.

Нормами ст. 86 Закону визначено, що надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Згідно з ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника.

Аналогічна норма міститься в п. 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29.07.2022 №164 (далі - Положення № 164), згідно з якою користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Відповідно до п. 136 розділу VII Положення №164 користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з п. 138 Положення №164 Емітент зобов`язаний:1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; 4) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту; 5) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту; 6) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення користувача про втрату платіжного інструменту під час реєстрації повідомлення.

У відповідності до п. 146 розділу VII Положення №164 власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 758/7327/14-ц, від 23.01.2018 у справі №202/10128/14, від 14.02.2018 у справі № 127/23496/15-ц, від 20.06.2018 у справі № 691/699/16-ц, від 13.09.2019 у справі №501/4443/14, від 20.11.2019 у справі №577/4224/16, від 07.10.2020 у справі № 751/904/18, від 17.06.2021 у справі №759/4025/19, від 16.08.2023 у справі №176/1445/22, від 06.09.2023 у справі №686/30030/21.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 3, ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Так, судом першої інстанції було встановлено, що вхід до мобільного застосунку «Приват24» та здійснення переказів коштів проведено за допомогою пристрою, що належить позивачці (модель 23108RN04Y REDMI) та із застосуванням її фінансового номера . Операції з переказу грошових коштів були виконані з належною авторизацією: із застосуванням логіну, паролю та фінансового номера позивача. При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про втрату нею доступу до пристрою або фінансового номера на момент виконання трансакцій.

Зазначене підтверджується наданими відповідачем матеріалами службового розслідування, в яких наявні документи з фіксацією покрокових дій позивачки під час трансакцій спірної суми коштів.

По суті, зазначеного позивачка не спростовує, у судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що 13.12.2024 р. на її фінансовий номер зателефонувала невідома особа, яка запропонувала отримати фінансову допомогу в розмірі 1 000 грн під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Позивачка погодилася на пропозицію, оскільки співрозмовник звертався до неї на ім`я та навіть назвав її дату народження, що не викликало у неї підозр щодо можливого шахрайства.

Згодом ОСОБА_1 отримала в месенджері Telegram повідомлення з посиланням на ресурс для отримання зазначених коштів. Перейшовши за посиланням, вона не вводила жодних особистих чи фінансових даних, а лише виконувала інструкції, які надавала невідома особа, натискаючи вказані нею кнопки. Як саме виглядала інтернет-сторінка після переходу за посиланням, позивач не пам`ятає. Додатково позивач зазначила, що 13.12.2024 в застосунок Приват24 вона не заходила, телефон не втрачала та нікому не надавала, оскільки вона пенсіонерка та весь час перебуває вдома. Зі слів позивачки, телефонну розмову було закінчено орієнтовно о 19 год. 10 хв.

Хвилин за 15 після завершення розмови, позивач виявила, що її телефон заблоковано. Вона пішла до сусідки і вже вночі за допомогою знайомого, її телефон було розблоковано. Після чого, позивач одразу повідомила співробітника банку про ситуацію. У наступний робочий день, 16.12.2024 позивачка звернулась до відділення поліції № 2 (с-ще Ріпки) Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області із заявою про проведення перевірки по факту перерахування шахрайським способом грошових коштів в сумі 141 688 грн з її карткового рахунку.

Тобто позивачка допустила недбалість та необережність, втратила пильність та фактично виконуючи на власний розсуд вказівки сторонньої особи особисто ініціювала трансакції з переказу коштів через ідентифікацію у застосунку «Приват24» за допомогою належного їй мобільного пристрою та зареєстрованого за нею фінансового номеру, введеного логіну та паролю, який відомий тільки їй. Внаслідок виконання вказаних дій позивачка сприяла доступу до особистого кабінету у «Приват24» та заволодінню її коштами іншими особами за своєю кредитною карткою.

Факт шахрайських дій у даному випадку є беззаперечним, разом з тим, апеляційний суд вважає, що позивачка, хоч можливо і не усвідомлюючи цього, діючи з необережністю, фактично розкрила особисту інформацію, що не підлягала розголошенню, наслідком чого була втрата коштів, які знаходились на її рахунках.

До моменту, коли позивачка звернулася до відповідача з повідомленням про шахрайські дії та незаконне заволодіння її коштами, АТ КБ «ПриватБанк» не міг ідентифікувати спірні трансакції по рахунку позивачки як підозрілі, незаконні чи шахрайські, оскільки, як встановлено судом та зазначено вище, ОСОБА_1 авторизувалася у системі за допомогою належного їй мобільного пристрою та зареєстрованого за нею фінансового номеру шляхом введення відомого лише їй логіну та паролю.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, банком було здійснено блокування карткового рахунку позивачки, про що було направлено відповідне повідомлення на її фінансовий номер, і цими діями банк запобіг подальшому зняттю коштів з рахунку позивача та зберіг залишок позитивного балансу на картці, а тому суд вважає, що банк діяв відповідально, у межах покладених на нього зобов`язань, та вжив належних заходів для мінімізації шкоди, завданої клієнту.

З урахуванням встановлених вище обставин справи, зокрема факту спілкування позивачки з ймовірними шахраями та виконання їх інструкцій, проведення дій з ідентифікації у системі «Приват24» за допомогою належного їй мобільного пристрою та зареєстрованого за нею фінансового номеру, шляхом введення відомого лише їй логіну та паролю, що підтверджується матеріалами справи та фактично визнається самою позивачкою, в колегії суддів відсутні сумніви, що саме за сприяння позивачки відбулось фактичне розкриття особистої інформації, що не підлягала розголошенню, ініціювання трансакцій з переказу невідомій особі належних їй коштів, наслідком чого стало наступне списання коштів з її банківських рахунків та їх втрата.

Відтак колегія суддів не вбачає підстав, які б зумовлювали можливість покладення відповідальності на відповідача, оскільки факт незаконного переказу грошових коштів з карткового рахунку відбувся не з вини банку.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що банк не вчинив жодного запобіжного заходу для блокування трансакцій; у період часу, коли здійснювались трансакції, на фінансовий номер позивачки банком було надіслано лише два смс-повідомлення, проте трансакцій було шість, тобто банк не вжив належних заходів для блокування протиправних дій, оскільки, як зазначалось вище, АТ КБ «ПриватБанк» не міг ідентифікувати спірні трансакції по рахунку позивачки як підозрілі, незаконні чи шахрайські, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 авторизувалася у системі за допомогою належного їй мобільного пристрою та зареєстрованого за нею фінансового номеру шляхом введення відомого лише їй логіну та паролю.

Не заслуговують на увагу доводи заявниці про те, що районний суд при постановленні рішення не врахував судову практику у подібних правовідносинах, а також не взяв до уваги положення ч. 2 ст. 614 ЦК України, зважаючи на те, що районний суд правильно визначив природу спірних правовідносин, шляхом їх належної правової кваліфікації, та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, здійснив належний аналіз фактичної суті правового спору та застосував належне матеріальне право, що є ключовим аспектом для ухвалення законного та обгрунтованого рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача не є підставою для відмови у позові, зводяться до невірного аналізу оскаржуваного рішення суду, оскільки зазначене не було підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 .

За таким, висновок суду про відмову у задоволенні позову є правильним, таким, що ґрунтується на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, з оцінкою їх належності, допустимості, а також достатності, взаємозв`язку у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20.05.2025 - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко