Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/919/25
Номер провадження2/173/791/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

повне

18 вересня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участі:

секретаря Салтикової С.І.,

позивача за первинним позовом ОСОБА_1 ,

відповідача за первинним позовом ОСОБА_2 ,

представника позивача за первинним позовом ОСОБА_3 ,

представника відповідача за первинним позовом Кущ О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дітей та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за первісним позовом звернулася до суду із первісним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2011 року.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти фактично проживають з позивачем в м. Кам`янське з 14.02.2023 року по теперішній час, але зареєстровані за адресою фактичного місця проживання батька в м. Верхівцеве. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 липня 2024року, відповідачу визначено дні та час на побачення та спілкування з дітьми. Відповідач продовжує зловживати своїми батьківськими правами, а саме після зустрічей не хоче відпускати сина до матері. Відповідач створює штучні перешкоди щодо місця проживання дітей, а саме: маніпулює тим, що з татом буде краще. Також відповідач неодноразово наголошував про бажання забрати сина за кордон. Діти хочуть проживати з матір`ю і бояться, що батько забере їх жити до себе. Згоду на зняття з реєстрації місця проживання дітей з м. Верхівцеве та реєстрацію їх у фактичному місці проживанні м. Кам`янське - відповідач не надає. Молодший син сторін ОСОБА_6 має проблеми з мовленням і потребує додаткових занять та уваги матері, дитина відвідує заклад дошкільної освіти в м. Кам`янське, займається з приватним логопедом у м.Кам`янське та у разі зміни місця проживання та місця виховання дитина втратить друзів та стабільність в оточенні до якого звик. Старша донька сторін ОСОБА_7 навчається у Верхівцевському ліцеї №1 BMP з першого класу. Не зважаючи на проживання в м.Кам`янське, донька не виявляє бажання жити з батьком. У позивача стабільний дохід, є квартира у власності, під наркологічним чи психічним наглядом не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, в розшуку не перебуває, судимості не має. Стиль спілкування з дитиною, методи її виховання у позивача та відповідача є різними. У разі зміни на даний час дітьми умов життя, оточення та місця проживання призведе до порушення їх прав та не буде відповідати волевиявленню та інтересам дітей. На думку позивача, враховуючи місце навчання та виховання дітей, їх сталі соціальні зв`язки, проживання з матір`ю, доцільним є визначення місця проживання дітей з матір`ю, адже таке рішення буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дітей і в той же час не буде істотно порушувати права відповідача на спілкування з дітьми, оскільки право відповідача щодо участі у спілкуванні та вихованні дітей захищено в судовому порядку. Невизначення постійного місця проживання дітей позбавляє позивача можливості вирішувати нагальні питання виховання та здорового розвитку дітей саме у м. Кам`янське, де вони фактично проживають. Просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Провадження у справі відкрито 15.04.2025.

Відповідачем за первісним позовом подано до суду зустрічний позов, який обґрунтовано наступним. Після припинення сімейних відносин з ОСОБА_1 , донька і син залишились проживати разом з матір`ю. ОСОБА_1 стала обмежувати його спілкування з дітьми, а у подальшому взагалі заборонила дітям з ним бачитись. Рішенням Виконавчого комітету Кам`янської міської Ради Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року йому був визначений порядок участі у вихованні малолітніх дітей, однак ОСОБА_1 рішення не виконувала.Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2024 року було визначено йому порядок участі у вихованні малолітніх дітей та встановлено час спілкування з дітьми. Виконавчий лист по справі був пред`явлений ним до виконання. Рішення суду ОСОБА_1 не виконує, продовжує перешкоджати йому у побаченнях з дітьми, посилаючись або на хворобу дітей, або на небажання дітей бачитись з ним. З донькою він не зміг побачитись жодного разу, а з сином зміг побачитись без перешкод матері лише раз, при цьому син повідомив, що мама забороняє йому і сестрі спілкуватися з ним і сварить, коли вони хочуть йому зателефонувати або кудись з ним поїхати. В присутності матері діти відмовляються спілкуватись з ним, при цьому не можуть пояснити причину. Вважає, що з боку ОСОБА_1 вчиняється психологічний тиск на дітей, вона жодним чином не сприяє їх з дітьми побаченням, а навпаки, настроює дітей проти нього. З моменту припинення шлюбних відносин із ОСОБА_1 , а саме з 2023 року, він позбавлений можливості особистого спілкування з дітьми, може дізнаватись про їх навчання та стан здоров`я лише із офіційних відповідей на запити, які неодноразово ним робились до учбових закладів дітей і до лікарні щодо стану їх здоров`я. Вважає, що постійні хвороби молодшого сина ОСОБА_6 свідчать про незадовільні умови проживання дитини, про неналежний догляд за дитиною з боку матері та її безвідповідальне і байдуже відношення до стану здоров`я сина. Він має вільний графік роботи, і це дозволяє йому без прив`язки до режиму роботи підлаштовуватись під будь-які потреби дітей, в той час як ОСОБА_1 є найманим працівником, має п`ятиденний робочий тиждень, і їй значно складніше забезпечувати вчасне і без пропусків відвідування дітьми школи, садочку, лікарів. У його будинку створені всі умови для всебічного розвитку, навчання, відпочинку та оздоровлення дітей, вони мають окрему обладнану дитячу кімнату, будинок є знайомим і звичним для них місцем проживання,тому вважає за доцільне визначити місце проживання дітей не тільки з матір`ю, а і разом з ним протягом двох тижнів на місяць, що, в першу чергу, буде відповідати інтересам дітей.

Ухвалою суду від 26.05.2025 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Відповідачем за зустрічним позовом подано до суду відзив на зустрічний позов. Вважає, що зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вона неодноразово намагалася домовитися з ОСОБА_2 про надання згоди на зняття з реєстрації дітей та їх реєстрацію за фактичним місцем проживання, але він ігнорував її прохання. 09 червня 2025 року відбулося засідання комісії Служби у справах дітей щодо попереднього розв`язання спору відносно визначення місця проживання дітей. На засіданні комісії ОСОБА_2 повідомив, що наразі ніде не працює. Фінансово забезпечувати його та дітей буде його теперішня дружина. У дітей з новою дружиною батька склались неприязні стосунки і перебування у батька вдома призведе до психологічної травми дітей. На засіданні органу опіки та піклування ОСОБА_2 повідомив, що він бажає, щоб діти проживали з ним для отримання відстрочки від мобілізації. За весь цей час вона не чинила перешкод для спілкування дітей з батьком, що підтверджено також актами виконавчої служби, висновком психолога. Натомість ОСОБА_2 не з`являвся на зустріч з дітьми, у дні побачень. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що не бачився з донькою, хоча на всіх актах державного виконавця встановлена наявність обох дітей. В березні 2023 року їх син провівши цілий день з батьком по поверненні додому був госпіталізований з діагнозом гострий ларинготрахеїт, спровокований невідомими обставинами. ОСОБА_2 ніколи не цікавився станом здоров`я дітей та не відвідував з ними лікарні. Їх син хворіє від народження, а так як відвідує державний садочок, то хворіє дуже часто. Вона з дітьми завжди знаходиться на лікарняному під час хвороби. У ОСОБА_2 не створено умов для проживання дітей, так як всі кімнати зайняті дитиною його дружини та їх спільним новонародженим сином, тому дітям немає де проживати два тижні. Натомість у дітей за місцем проживання в м. Кам`янське облаштовані власні дитячі кімнати, є власний простір. Діти прижилися в новому середовищі, тому вважає, що вагомих підстав змінювати їх місце проживання немає.

Позивачем за зустрічним позовом подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі, а пояснення дані нею у відзиві суперечать один одному. Так, ОСОБА_1 ніколи не зверталась до нього з проханням про зняття дітей з реєстрації за його місцем проживання. Крім того, його дружина є ФОП і отримуваний нею прибуток є їх спільним сімейним бюджетом, який витрачається на потреби їх родини та питання розподілу бюджету на утримання дітей в їх сім`ї не постає. Він регулярно сплачує аліменти на утримання дітей, в будинку є всі належні житлово - побутові умови для проживання, навчання і відпочинку дітей. Твердження ОСОБА_1 про те, що між дітьми та його дружиною існують неприязні стосунки є вигадкою. Також неправдивими є твердження щодо того, що визначення місця проживання дітей з ним йому потрібно для отримання відстрочки від мобілізації, оскільки для отримання відстрочки від мобілізації не треба, щоб діти обов`язково проживали разом з ним та він вже має відстрочку. Звинувачення ОСОБА_1 його в тому, що він не приходив у дні побачень з дітьми є безпідставними, оскільки вона сама в переписці зазначала, що він не приходив, бо діти або на заняттях, або хворіють, або не хочуть його бачити. ОСОБА_1 не повідомляє, що причиною здійснення нею перешкод у спілкуванні його з дітьми є те, що він відмовився придбати їй автомобіль, що вбачається з відеозапису, який долучає до відповіді на відзив. Він не працює і може повністю присвятити свій час дітям. Його звернення до суду обумовлено виключно бажанням приймати участь у вихованні своїх дітей, бачити як вони ростуть та можливості дітей отримувати турботу і увагу від обох батьків.

Ухвалою від 08.07.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник свої позовні вимоги підтримали, а зустрічний позов просили залишити без задоволення. Додатково ОСОБА_1 пояснила, що діти не бажають спілкуватися з батьком, так як неодноразово були конфлікти на очах у дітей, діти бояться батька. Проживання по два тижні з кожним з батьків є неможливим, оскільки в батька немає умов для проживання. Коли батько брав дітей, то вона не могла додзвонитися йому, а також дітям він забороняв їй телефонувати, привозив дітей невчасно. Був випадок, коли хворого сина ОСОБА_2 брав з собою на перегони і стан дитини погіршився. ОСОБА_2 змушує дітей називати його дружину мамою. Після того, як він забирав дітей, діти поверталися від нього засмучені, казали, що більше не хочуть йти з батьком. ОСОБА_2 хоче більше спілкуватися з сином, на доньку не звертає увагу. Донька сказала, що батько її ображає. Був випадок, коли він залишив доньку на вулиці, не пускав у двір, а сам поїхав по справах. Також раніше були випадки, коли відповідач закривав доньку в кімнаті, забороняв їй виходити, кидав в неї стільчик. Вона ніколи не перешкоджала спілкуванню дітей з батьком, навпаки, вмовляла дітей спілкуватися з ним.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представник проти задоволення первісного позову заперечували та просили задовольнити зустрічний позов. Додатково ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 постійно чинить перешкоди у його спілкуванні з дітьми, хоча раніше діти завжди були раді бачити батька. На питання чому вони не хочуть їхати з ним, старша донька просто відповідає, що не хоче, не пояснюючи причину, а молодший син просто мовчить. Він ніколи не змушував дітей називати його дружину мамою. Діти ніколи не залишалися самі надворі. Коли залишався з молодшим сином наодинці він сказав, що мама свариться за те, що він спілкується з батьком. Телефони дітей заблоковані для його дзвінків та він не може їм дзвонити. Також будь-яка інформація щодо навчання чи здоров`я дітей йому не надається ОСОБА_1 . Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 жодного разу не зверталася до нього з питанням зміни місця реєстрації дітей.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та з врахуванням висновку органу опіки та піклування від 12.06.2025.

В судовому засіданні була заслухана думка малолітньої ОСОБА_4 , яка повідомила що батько їй не дзвонить, не пише. Вона не хоче спілкуватися з батьком, причину пояснити не може. Не пам`ятає, щоб батько застосовував до неї фізичну силу чи ображав. Брат також не хоче спілкуватися з батьком. Хоче залишитися проживати з матір`ю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд доходить наступних висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2011.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2023 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Соборним районним у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади, малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту №179, складеного комісією КП Кам`янської міської ради «Добробут» за участю мешканців будинку, ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постійно проживають за адресою АДРЕСА_2 з 14.02.2023.

Відповідно довідки КЗ «Заклад дошкілької освіти (ясла-садок) № 43 «Зоренька» Кам`янської міської ради ОСОБА_5 відвідує середню групу вказаного дошкільного закладу. Дитина живе та виховується з мамою ОСОБА_1 . ОСОБА_8 відвідує з задоволенням. Мати завжди цікавиться розвитком компетентності з освітніх напрямків навчання сина, виконує разом з сином рекомендації вихователя, дитина має все необхідне для життя і відвідування дошкільного закладу.

Згідно характеристики мовленнєвого розвитку дитини наданої логопедом ОСОБА_9 ОСОБА_5 відвідує заняття з логопедом, оскільки має порушення мовлення. На заняття дитину приводить мати, іноді бабуся.

Як вбачається з характеристики наданої Верхівцевським ліцеєм №1 ВМР Кам`янського району Дніпропетровської області малолітня ОСОБА_4 є ученицею 7 класу цього навчального закладу, батьки цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання, відкликаються на прохання класного керівника, за потребою відвідують школу, мати входить до складу батьківського комітету.

Згідно медичних довідок від 03.03.2025, виданих Верхівцевським ЦПМСД ВМР Коник В.Є. на Д обліку з приводу хронічних захворювань не перебуває. ОСОБА_5 перебуває на Д обліку дитячого ортопеда з діагнозами Двостороння вроджена клишоногість, та сімейного лікаря з діагнозом Бронхопневмонія реконвалесцент. На прийом з дітьми приходить мати.

Рішенням № 280 Виконавчого комітету Кам`янської міської Ради Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року ОСОБА_2 був визначений порядок участі у вихованні малолітніх дітей.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2024 року було визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , порядок участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлено наступний час спілкування з дітьми:

-з 10-00 субота до 10-00 неділі щотижня;

-в День народження батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) з 10-00 до 14-00;

-в День народження бабусі ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) з 10-00 до 17-00;

-на наступний день після Святого Миколая з 10-00 до 14-00;

- ІНФОРМАЦІЯ_7 з 10-00 до 19-00;

-на наступний день після народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 10-00 до 19-00;

-на наступний день після народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 10-00 до 19-00;

-на наступний день після Великодня з 10-00 до 18-00;

-один тиждень кожного місяця влітку за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 ;

-зимові, весняні, осінні канікули (три дні в тиждень) за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 .

На підставі виконавчого листа № 208/8724/23 від 23.07.2024, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 18.02.2025 було відкрито виконавче провадження № 77223981.

Відповідно довідки практичного психолога ОСОБА_10 від 16.04.2025 в межах виконавчого провадження №77223981 відбулося відвідування дітей за місцем мешкання їх матері. В ході зустрічі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не виявили позитивних емоцій відносно батька, не звертались до нього з будь - яких питань, не ініціювали комунікацію і не були налаштовані взаємодіяти разом із ним, поводилися напружено, що може свідчити про порушений емоційний зв`язок між ОСОБА_2 та дітьми. Діти потребують корекційно - відновлювальної роботи з психологом спрямованої на мінімізацію і подолання негативного досвіду отриманого внаслідок сталого конфлікту між батьками.

Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янськеКам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавче провадження №77223981 закінчено, оскільки в результаті проведених державним виконавцем дій встановлено, що діти відмовились йти до батька, а ОСОБА_1 не створювала перешкод щодо спілкування батька з дітьми.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстрована та проживає, що підтверджується копією договору купівлі продажу від 14.02.2023, посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г.

З оглянутої судом довідки про доходи слідує, що ОСОБА_1 працює поліцейським у Департаменті патрульної поліції та має стабільний дохід. За місцем проживання та роботи ОСОБА_1 характеризується позитивно.

При цьому, ОСОБА_2 відповідно до характеристики Верхівцевської міської ради за місцем проживання характеризується задовільно.

Згідно акту обстеження умов проживання, складеного представниками Служби у справах дітей Верхівцевської міської ради, за місцем проживання ОСОБА_2 створені всі належні умови для проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дохід родини в місяць складає 120000 грн.

Відповідно розрахунку заборгованості наданого Верхньодніпровським відділом державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей та станом на квітень 2024 року заборгованості по сплаті аліментів не має.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: а) погляди дитини; б) індивідуальність дитини; в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; г) піклування; захист і безпека дитини; ґ) вразливе положення; д) право дитини на здоров`я; е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19).

Також підлягають врахуванню: 1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; 2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; 3) бажання батьків бути опікунами; 4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; 5) бажання дитини.

У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).

З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком.

У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради №8-вих-20/464 від 12.06.2025 кожен із батьків має бажання належним чином виконувати батьківські обов`язки щодо виховання дітей, однак враховуючи, що весь час діти проживають з матір`ю орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю. Одночасно суд зауважує, що висновок не містить обґрунтування щодо недоцільності застосування моделі спільної фізичної опіки над малолітніми ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Окрім того, суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування має для суду рекомендаційний характер, та суд ухвалюючи рішення, оцінює його в сукупності з іншими наданими сторонами доказами.

В даному випадку, суд не приймає за основу висновок органу опіки та піклування від 12.06.2025, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, має рекомендаційний характер та сам по собі не є правовою підставою для визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути доцільність застосування моделі спільної фізичної опіки над малолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою налагодження їх стосунків з батьком.

Так, в судовому засіданні встановлено, що як мати, так і батько дітей належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про дітей, позитивно характеризуються за місцем проживання, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дітей, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхніх спільних дітей в позасудовому порядку.

Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суд, окрім загальних обставин, також враховує: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною тощо.

Суд, дослідивши фото- і відеоматеріали, подані сторонами, дійшов висновку, що діти підтримували теплі та довірливі стосунки з батьком, разом проводили час, виявляли позитивні емоції, що свідчить про його зацікавленість у їхньому вихованні та бажання забезпечити належні умови для розвитку. У той же час зафіксовано й конфліктні ситуації між батьками, які є колишнім подружжям, що, безумовно, справляє негативний вплив на дітей. Надані позивачем матеріали також підтверджують, що згодом у поведінці дітей простежується дистанціювання від батька, відсутність ініціативи у спілкуванні та емоційна напруженість, що вказує на поступову втрату емоційного контакту.

Цьому ймовірно сприяли стосунки між батьками. Малолітня ОСОБА_4 в судовому засіданні висловлювала бажання проживати з матір`ю, заперечувала можливість спілкування та проживання з батьком. Також зазначила, що брат теж не хоче спілкуватися з батьком.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.

Бажання дитини проживати із одним з батьків не має бути вирішальним для суду, якщо це не сприяє захисту прав та інтересів дитини.

Доказів жорстокого поводження батька з малолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення домашнього насильства, учасниками справи не надано та судом таких фактів не встановлено.

Суд вважає, що малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тривалий час не мають належних контактів з батьком, проживають з матір`ю, і саме під впливом цих обставин висловлюють бажання не змінювати місце проживання. Однак, вочевидь діти потребують і батьківської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на їх розвиток.

Подолання певних дискомфортних на першому етапі незручностей для ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , пов`язаних з тимчасовою зміною звичного для них місця проживання і середовища, а також налагодження емоційного контакту їх з батьком має відбуватися у співпраці батька і матері, а також органів у справах дітей, за необхідності - психологів. Доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між батьком та дітьми або шкідливість таких контактів для них, не здобуто.

Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення батька у життя і виховання дітей, які потребують як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дітей як повноцінних членів суспільства.

У постанові від 16.02.2024 року у справі № 465/6496/19 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений. Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.

При цьому суд бере до уваги, що дитина не об`єкт спору та не власність батьків, а окрема особистість, яка потребує гармонійного розвитку та любові з обох сторін. Конфлікт між батьками не може бути підставою для ізоляції дитини від одного з них, оскільки це суперечить принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, закріпленому в Конвенції про права дитини та практиці Європейського суду з прав людини.

Суд підкреслює необхідність усвідомлення батьками потреби у вирішенні конфлікту в інтересах дітей, налагодження батьками співпраці з метою забезпечення належного контакту кожного з них з дітьми, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу, спільного вирішення питань, які стосуються всіх потреб дітей.

Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів та особиста образа сторін один на одного не може бути визначальним фактором у питанні визначення місця проживання дитини.

Суду не надано і судом не здобуто жодних конкретних правових доказів, які б свідчили або давали правові підстави для висновку про наявність зі сторони будь-якого з батьків ризику безпечного та гармонійного розвитку дитини або доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між батьком/матір`ю (кожним окремо) та дитиною або шкідливість таких контактів для дитини.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, виходячи з інтересів дітей, з метою забезпечення дітям права на отримання материнської та батьківської прихильності, тепла, любові, спілкування, суд вважає за необхідне у даному конкретному випадку застосувати модель спільної батьківської опіки й відповідальності з визначенням почергового проживання з кожним із батьків, а тому, доходить висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову.

Почергове проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд вважає доцільно розпочати за місцем проживання матері.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, сплачений ОСОБА_2 за подання зустрічного позову судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню із ОСОБА_1 на його користь, в свою чергу понесені судові витрати за подання ОСОБА_1 первісного позову слід залишити за нею.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ), третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради (51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, просп. Свободи, 2/1), про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа Служба у справах дітей Кам`янської міської ради (51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, просп. Свободи, 2/1), про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , два тижні з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Двотижневий період проживання дітей з кожним з батьків починається з 10:00 год. неділі та завершується через два тижні о 10.00 год. неділі.

По завершенні двох тижнів, протягом яких діти проживали з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вони проживали, зобов`язаний супроводити (привезти) дітей до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.

Перший двотижневий період проживання дітей визначити з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Повне рішення складене 23.09.2025.

Суддя: Є.В. Челюбєєв