Провадження № 2/521/6757/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2025 р. м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Поліщук І.О.

При секретарі Коржеван В.А.

розглянувши матеріали позовної заяви за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Рабзі Олександра Юхимовича до Хаджибейського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 04.10.1995 року; місце проживання: АДРЕСА_1 ) накладений постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, виконавче провадження № 46138427 від 17.05.2016 (вилучити з запис про обтяження нерухомого майна № 29754718.

Ухвалою суду від 19.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Рабзі Олександра Юхимовича до Хаджибейського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рабзі О.Ю. надав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу без участі заявник та його представника. Заявлені вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлений належним чином.

Представник Хаджибейського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) подав відзив на позовну заяву.

04.09.2025 року представником заявника ОСОБА_2 , адвокатом Рабзі О.Ю. до суду надано відповідь на відзив Хаджибейського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса).

Розглянувши матеріали справи та додані до неї документи, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів, долучених до позовної заяви, на виконанні на примусовому виконанні у Малиновському відділі державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, перебувало виконавче провадження № 46138427.

В рамках зазначеного виконавчого провадження, 17.05.2016, державним виконавцем було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , на підставі постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, виконавче провадження № 46138427 Від 17.05.2016 ( запис про обтяження нерухомого майна № 29754718, предмет обтяження - усе майно).

Отже, судом встановлено, що позивач був боржником у виконавчому провадженні, у рамках якого накладено арешт на належне йому нерухоме майно, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження - оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного вище, з огляду на те, що порушені права ОСОБА_1 не підлягають захисту у порядку позовного провадження, у відкритті провадження слід було б відмовити на підставі п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України.

Подібний за змістом правовий висновок міститься у пункті 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року № 554/7908/17-ц, в постанові Верховного Суду від 01.12.2021 р. справа №201/6484/20 та підтверджується положеннями статей 447, 451 ЦПК України, частини першої статті 59, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17 лютого 2025 року по справі №295/6687/24, провадження №61-16253св24.

Однак, враховуючи, що суддею при отриманні матеріалів вказаного цивільного позову, суддею було помилково відкрито провадження за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Рабзі Олександра Юхимовича до Хаджибейського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту, провадження по вказаній цивільній справі підлягає закриттю на підставі ч.1 п.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 п.1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 187, 353, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовною представника ОСОБА_1 - адвоката Рабзі Олександра Юхимовича до Хаджибейського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту.

Роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ірина Поліщук