КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4193/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», поданою представником Переймою Денисом Олександровичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, виконуючий обов`язки голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Востріков Олексій Миколайович, Первинна профспілкова організація контролерів та ревізорів Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, в якому просив стягнути з відповідача 67 208,99 грн (за вирахуванням визначених законом податків та зборів) середнього заробітку за час затримки роботодавцем виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року в справі №752/2048/23 про поновлення на роботі незаконно звільненого ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року в справі № 752/2048/23 визнано незаконним наказ ДП «Адміністрація морських портів України» № 37-к від 17 січня 2023 року «Про звільнення», поновлено його на посаді директора департаменту внутрішнього аудиту апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» із 17 січня 2023 року та стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на його користь 347 905,36 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за вирахуванням визначених законом податків та зборів).

Вказував, що рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу в розмірі 86 976, 43 грн (за вирахуванням визначених законом податків та зборів) піддано негайному виконанню, однак, обов`язок щодо поновлення його на вищевказаній посаді відповідачем виконано лише 15 червня 2023 року, що підтверджується наказом від 15 червня 2023 року № 276-к, тобто із затримкою на 17 робочих днів.

На підставі викладеного та ст. 236 КЗпП України, ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 67 208,99 грн (за вирахуванням визначених законом податків та зборів) середнього заробітку за час затримки виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року в справі № 752/2048/23 про поновлення на роботі.

Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представником ДП «Адміністрація морських портів України» - Переймою Д.О. подано апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не враховано, що стягнення судом на користь працівника середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника здійснюється на підставі ухвали суду, а отже такі вимоги розглядаються в рамках справи про поновлення на роботі.

Таким чином, питання затримки виконання рішення про поновлення на роботі згідно з вимогами статті 236 К3пП України повинен вирішувати орган, який розглядав спір про поновлення позивача на роботі, що є можливим за умови звернення позивача з заявою в порядку статті 236 К3пП України до суду першої інстанції, тобто в межах позовного провадження у цивільній справі № 752/2048/23, а не в порядку звернення з окремим позовом в межах справи № 752/17057/23.

Отже, правової підстави для задоволення зазначеної позовної вимоги у даній справі немає, оскільки стягнення судом на користь працівника середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника здійснюється на підставі ухвали суду й такі вимоги розглядаються в межах справи про поновлення на роботі, у даному випадку в межах справи № 752/2048/23.

Вважає, що приймаючи рішення, суд першої інстанції припустився порушення процесуальних норм та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Разом з тим, визначаючи період стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції зазначає, що оскільки, рішення суду справі № 752/2048/23 у частині поновлення ОСОБА_1 із 17 січня 2023 року на посаді директора департаменту внутрішнього аудиту апарат управління ДП «Адміністрація морських портів України», підлягало негайному виконанню, проте виконане відповідачем шляхом видання наказу від 15 червня 2023 року № 276-к, тому, суд, дійшов висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на робот відповідно до ст. 236 КЗпП України, за період з 23 травня 2023 року (22 травня 2023 року отримано відповідачем рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року в справі № 752/2048/23 в електронному кабінеті ЄС/ТС) до 14 червня 2023 року, в заявленому позивачем розмірі - 67 208,99 грн.

Тобто, відлік розрахунку починається з наступної дати після отримання в електронному кабінеті ЄСТС рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року в справі № 752/2048/23.

Суд першої інстанції не врахував, що в підсистемі «Електронний суд» з`явилось рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року по справі № 752/2048/23 саме 22.05.2023 о 20:07 год.

Згідно з ч.6 ст. 272 ЦПК України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином рішення суду вважається врученим ДП «АМПУ» у робочий день, наступний за днем його відправлення - 23.05.2023.

Враховуючи, що позивач розпочинає відлік затримки виконання рішення по справі № 752/2048/23 з наступної дати після дня вручення судового рішення, то цією датою є 24 травня 2023 року, а не 23 травня 2023 року, з огляду на положення ч.6 ст. 272 ЦПК України.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно включив до розрахункового періоду один робочий день - 23 травня 2023, який є днем вручення судового рішення.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права згідно з пунктом 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року по справі №752/17057/23.

06 грудня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що доводи апеляційної скарги про те, що необхідною умовою (підставою) негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі є подання ОСОБА_1 заяви про поновлення на роботі і відповідно без такої заяви ДП «Адміністрація морських портів України» не мало право видавати наказ про поновлення на роботі

Проте, що відповідач не зазначав таку підставу заперечень з позовом у відзиві на позовну заяву. Тобто такий аргумент взагалі не був заявлений в суді першої інстанції.

Доводи про те, що необхідною умовою (підставою) негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі є подання ОСОБА_1 заяви про поновлення на роботі і відповідно без такої заяви ДП «Адміністрація морських портів України» не мало право видавати наказ про поновлення на роботі є безпідставними, оскільки такої додаткової вимоги законодавство не містить.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно визначено період стягнення середнього заробітку за час затримки і виконання рішення, а саме: необґрунтовано до розрахунку включено один зайвий робочий день (23.05.2023р), а відтак рахувати період стягнення потрібно було починаючи не з 23.05.2023р, а з 24.05.2023, тобто зайво присуджено до стягнення 3 953, 47 грн.

Вказує, що відповідачем не було зазначено такої підстави заперечень з позовом у відзиві на позовну заяву.

Крім того, апелянт не надав ані в суді першої інстанції, ані додав до апеляційної скарги доказу того, що відповідач отримав рішення після 17 годин. Таким чином, такі посилання апелянта є голослівними та бездоказовими (і до того ж таке заперечення не зазначалось у відзиві на позовну заяву і взагалі не заявлялось в суді першої інстанції)

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року в справі № 752/2048/23 позов ОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, виконуючий обов`язки голови ДП «Адміністрація морських портів України» Востріков О.М., Первинна профспілкова організація контролерів та ревізорів ДП «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково. Визнано незаконним наказ ДП «Адміністрація морських портів України» від 17 січня 2023 року № 37-к «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту внутрішнього аудиту апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» із 17 січня 2023 року. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 347 905,36 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за вирахуванням визначених законом податків та зборів). У решті вимог позову відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу в розмірі 86 976,43 грн (за вирахуванням визначених законом податків та зборів) піддано негайному виконанню. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року в справі № 752/2048/23 скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 20 березня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року в справі № 752/2048/23 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року в справі № 752/2048/23 залишено без змін.

При цьому, судом з`ясовано, що на момент прийняття вказаного рішення, ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2024 року (провадження № 61-11332ск24) відкрито касаційне провадження у даній справі. Зупинено виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року у справі № 752/2048/23, в частині що не підлягає негайному виконанню, до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до наказу ДП «Адміністрація морських портів України» від 15 червня 2023 року № 276-к поновлено ОСОБА_1 із 17 січня 2023 року на посаді директора департаменту внутрішнього аудиту апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що підставою для задоволення позову стало те,що рішення суду у справі № 752/2048/23 у частині поновлення ОСОБА_1 із 17 січня 2023 року на посаді директора департаменту внутрішнього аудиту апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України», підлягало негайному виконанню, проте виконане відповідачем шляхом видання наказу від 15 червня 2023 року № 276-к, тому, суд першої інстанції, дійшов висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до ст. 236 КЗпП України, за період з 23 травня 2023 року (22 травня 2023 року отримано відповідачем рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року в справі № 752/2048/23 в електронному кабінеті ЄСІТС) до 14 червня 2023 року, в заявленому позивачем розмірі - 67 208,99 грн.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч.1-4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Обов`язковість рішення суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18) зазначено, що «належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника».

В постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 501/4019/21-ц, (провадження № 61-9103св22), від 05 січня 2024 року в справі № 204/8655/21 (провадження № 61-14610св23) викладено правовий висновок, згідно якого належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Тобто законом визначено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у необхідності видання наказу про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від подальшого його оскарження.

У постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 461/7423/21 (провадження № 61-872св23), від 19 червня 2024 року в справі № 205/1543/23 (провадження № 61-2329св24) зазначено, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: 1) чи мала місце затримка виконання такого рішення, 2) у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, 3) та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Звертаючись з заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі позивач посилався на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року в справі № 752/2048/23 визнано незаконним наказ ДП «Адміністрація морських портів України» № 37-к від 17 січня 2023 року «Про звільнення», поновлено його на посаді директора департаменту внутрішнього аудиту апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» із 17 січня 2023 року.

Разом з тим, за матеріалами справи встановлено, що відповідач звертався до суду першої інстанції із клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі 752/2048/23.

Судом апеляційної перевірено доводи заявника та відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Верховного суду від 12 вересня 2024 року по справі № 752/2048/23 відкрито касаційне провадження у справі. Зупинено виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року у справі № 752/2048/23, в частині що не підлягає негайному виконанню, до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Так, з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 06 серпня 2025 року Верховним Судом було винесено постанову у справі № 752/2048/23, якою касаційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» задоволено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, виконуючий обов`язки голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Востріков Олексій Миколайович, Первинна профспілкова організація контролерів та ревізорів ДП «Адміністрація морських портів України», про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, виконуючий обов`язки голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Востріков Олексій Миколайович, Первинна профспілкова організація контролерів та ревізорів ДП «Адміністрація морських портів України», про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Таким чином, оскільки постановою Верховного Суду 06 серпня 2025 року в справі 752/2048/23 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, виконуючий обов`язки голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Востріков О.М., Первинна профспілкова організація контролерів та ревізорів ДП «Адміністрація морських портів України», про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що заявлені позивачем в межах даної справи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення в період з 23 травня 2023 року по 14 червня 2023 року в розмірі 67 208,99 грн. не підлягають задоволенню.

Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового, про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за розгляд позову про стягнення середнього заробітку, тому судовий збір в розмірі 1 288,32 грн сплачений відповідачем при поданні апеляційної скарги підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», подану представником Переймою Денисом Олександровичем, задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» судові витрати, які складаються зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 288,32 грн за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв