Справа № 495/6491/21
№ провадження 2/495/392/2025
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
15 вересня 2025 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Дарій О.М.
справа № 495/6491/21,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приміщенням магазину та земельної ділянки шляхом звільнення,-
Стислий виклад позиції позивача
За твердженням позивача, між нею та відповідачкою було досягнуто усної домовленості щодо користування належним їм нерухомим майном.
Разом з тим, у 2020 році позивач вирішила самостійно використовувати свою власність, тому через свого представника повідомила відповідачку про те, щоб вона з початку 2021 року звільнила визначене майно.
Проте, вказані звернення залишились поза увагою відповідача.
Згодом, у березні 2021 року позивач поштою надіслала листа відповідачці про звільнення в строк до 22.04.2021 приміщення магазину з надбудовою та земельної ділянки, разом із сплатою комунальних послуг.
Однак, відповідач у встановлений позивачкою термін не звільнила нерухоме майно, та відмовляється в добровільному порядку виконувати такі дії, що і стало приводом для звернення позивачем до суду з відповідним позовом.
Рух справи у суді
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2021, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження по справі. Призначене підготовче судове засідання на 16.09.2021 о 15-20 год.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Заяви, клопотання учасників процесу та наслідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився, від її представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позові.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ухвали від 15 вересня 2025 року суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку.
Матеріалами справи встановлено, що дійсно 13.01.2015 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 22, позивач набула у власність земельну ділянку, площею 0,0045 га, розташовану в АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Вимогою про повернення майна із володіння та користування, надісланою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , повідомлено про намір власника розпорядитись своїм майном, у зв`язку з чим наведено, що підстави, за яких користувались адресати певним нерухомим майном, відпали.
З урахуванням викладеного, у строк до 22.04.2021 представлена вимога погашення заборгованості по всім комунальним платежам та звільнення магазину з надбудовою та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Нормативне обґрунтування
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
На підставі ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст.3, 15, 16 ЦК та ст.3 ЦПК.
Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст.41 Конституції, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння.
Підставою для подання позову відповідно до цієї норми є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування й розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод у здійсненні ним цих правомочностей.
Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням певних наслідків.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.
Цивільне законодавство України визначає, що одним із способів захисту права власності є негаторний позов.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 у справі 653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.08.2021р. по справі 906/554/18.
Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.
Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.
Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020р. у справі №911/1659/19.
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення
Виходячи із фактичних обставин справи, судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки та магазину з надбудовою по АДРЕСА_1 .
Поміж з цим, відповідач надаючи додаткові докази до своєї заяви від 09.11.2021 ставила під сумнів дійсність наданих позивачем документів, які підтверджують його право власності.
При цьому, надала пакет документів щодо попереднього набуття у власність земельної ділянки ОСОБА_5 / що наразі є зареєстрованою за позивачем/, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Також містяться докази набуття ОСОБА_5 у власність 63/100 часток житлового будинку в АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.1993.
Надалі, вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте, за життя 19.01.2000 склав заповіт, яким усе належне йому майно заповідав ОСОБА_6 .
Суд ставиться критично до приєднаних відповідачкою доказів, адже вони жодним чином не стосуються предмета спору, не спростовують доказів належності на праві власності позивачу визначеного майна, адже складання за життя заповіту не впливає на обсяг прав спадкодавця розпорядитись ним, що і було ним зроблено за договором купівлі-продажу від 13.01.2015, за яким право власності перейшло від відчужувача ОСОБА_5 до набувача ОСОБА_1 .
Тим більш, відповідач жодним чином не оскаржує правомірності набуття у власність ОСОБА_1 земельної ділянки та магазину.
Разом з тим, стосовно подачі позивачем негаторного позову, то суд звертає увагу, що всупереч суті даного виду позовів, а також вимог чинного законодавства України, зокрема ст. 391 ЦК України, позивачем не надано суду жодних доказів протиправного вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном, тобто відсутні існуючі/наявні/ перешкоди, що вчиняються фактичному володільцю майна у користуванні та розпорядженні цим майном.
Таким чином, з урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно встановлених доказів, надавши оцінку їх належності, об`єктивності, допустимості та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із фактичних обставин справи та норм чинного законодавства України, їх правозастосування до даних правовідносин, враховуючи, що з матеріалів справи не було встановлено дії відповідача у створенні позивачеві перешкод у здійсненні ним правомочностей власника, тобто не було вставлено порушення прав, свобод та інтересів такої особи, тому суд приходить до висновку, що позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги, внаслідок чого суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приміщенням магазину та земельної ділянки шляхом звільнення.
Керуючись ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приміщенням магазину та земельної ділянки шляхом звільнення відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 19 вересня 2025 року.

С У Д Д Я :