Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2025 Справа №607/9096/25 Провадження №2/607/3236/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., представника відповідача Майки М.Б.,

розглянувши в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , просить стягнути із відповідачки на його користь борг за договором позики в сумі 158 000,00 (сто п`ятдесят вісім тисяч) гривень та понесені судові витрати.

Покликається на те, що 26.03.2024 водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, який належав ОСОБА_2 , потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку з чим транспортному засобу останньої було завдано пошкоджень. ОСОБА_2 звернулася до нього з проханням позичити кошти для ремонту автомобіля до отримання виплат по страховому випадку та цього ж дня він передав кошти у сумі 158000,00 грн. На підтвердження цього факту було укладено договір позики, в пункті 3 якого зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 31 грудня 2024 року та/або протягом п`яти днів після отримання коштів по страховому випадку. Відповідачка коштів згідно договору так і не повернула.

Від відповідачки надійшов відзив на позов, у якому ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Стверджує, що грошових коштів від позивача не отримувала, а між сторонами наявні правовідносини з приводу ДТП, яке мало місце 26.03.2024. Крім того, відповідач переказав грошові кошти трьома платежами на суму 158000 гривень позивачу. Зазначає, що спір підвідомчий господарському суду, у зв`язку із тим, що дві сторони є суб`єктами господарювання.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу в його відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши справу, судом встановлено такі обставини.

Відповідно до договору позики №1 від 28.03.2024 (а.с. 6-7) позикодавець ОСОБА_1 передає у власність Позичальникові ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 158000 гривень, та/або сума позики має відповідати сумі виплати по страховому випадку, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики, та/або яка має відповідати сумі виплат по страховому випадку, в строк встановлений договором (п.1).

На момент укладення договору грошові кошти в сумі 158000 гривень ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в повному обсязі (п.2)

Відповідно до пункту 3 договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 31 грудня 2024 року та/або протягом п`яти днів після отримання коштів по страховому випадку, при цьому повернення позики має бути здійснено рівною часткою.

Факт отримання коштів також підтверджується розпискою ОСОБА_2 (а.с. 7).

ОСОБА_4 21.01.2025 направив ОСОБА_2 претензію від 16.01.2025 про повернення коштів на суму 158000 гривень за договором позики (а.с. 9).

Відповідач надала квитанції про перерахунок коштів: 100000 грн 27.05.20024 ОСОБА_5 (а.с.33) , 50000 грн 27.05.2025 ОСОБА_6 (а.с. 32), 8000 грн ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 34), схеми місця ДТП (а.с. 35), 26.03.2024 на автодорозі Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине сталося ДТП між тз DAF нз НОМЕР_1 з напівпричепом SCH WAR Zmuller нз НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Транс Шиллінг» під керуванням водія ОСОБА_8 та автомобілем DAF нз НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 із напівпричепом під керуванням водія ОСОБА_3 .

Допитаний як свідок ОСОБА_3 повідомив суду, що він керував тз DAF із причепом, який належить відповідачці 26.03.2024, коли з вини водія ОСОБА_8 сталося ДТП. Учасники ДТП домовилися про те, що винна сторона надасть гроші для ремонту автомобіля в сумі 158000 грн, а після виплати страхового відшкодування ОСОБА_9 поверне вказані кошти. Після отримання стразового відшкодування, ОСОБА_9 переказала 158000 грн на рахунки, які повідомили працівники позивача.

Допитана як свідок ОСОБА_7 показала, що вона займається підприємницькою діяльністю із продажу металобрухту, тому на її рахунок надходять грошові кошти від різних клієнтів. В тому числі, вона могла щось продавати ОСОБА_2 , від якої надійшли кошти в сумі 8000 гривень.

Заслухавши свідків та пояснення відповідача, оцінивши та дослідивши докази, суд доходить такого висновку.

У відповідності до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості,

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження факту укладення договору позики позивачем надано копію Договору позики та розписку ОСОБА_2 про отримання коштів в сумі 158000,00 грн від 28.03.2024, які підписані власноручно відповідачкою.

Дослідивши вказані письмові докази, суд вважає, що вони підтверджують факт укладення договору позики, відповідно до умов якого Позивач позичив Відповідачу грошові кошти в сумі 158000 гривень строком до 31 грудня 2024 року та/або протягом п`яти днів після отримання коштів по страховому випадку.

Суд зауважує, що стаття 204 ЦК України (2003 року) закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)

Тому, оскільки судом встановлено, що зміст договору від 28.03.2024 містить всі істотні умови договору позики, підписаний сторонами, зважаючи на те, що презумпція правомірності правочину не спростована, у встановленому законом порядку договір порядку не визнавалися недійсними, а тому всі права, набуті сторонами договору за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача, що відповідач не отримувала коштів від позивача, оскільки вказане підтверджується власноручно написаною розпискою та договором.

При цьому, згідно статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З цих підстав суд відхиляє покликання сторони відповідача на показання свідка ОСОБА_3 .

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.

Зважаючи на те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів повернення суми боргу за договором позики у розмірі 158000 гривень, тому, вказану суму слід стягнути із відповідача в користь позивача.

При цьому, надані відповідачем квитанції про перерахування грошових коштів третім особам (а.с. 31-33), суд не може вважати належними і допустимими доказами на виконання зобов`язань за договором позики, оскільки відсутні дані про те, що сторони за договором домовилися щодо виконання зобов`язання за ним третім особам.

Суд зазначає, що у вказаних квитанціях зазначено призначення платежу, як «переказ власник коштів».

Від так, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Суд відхиляє доводи відповідачки про те, що справа підсудна господарському суду. Так, набуття статусу фізичної особи - підприємця не означає, що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19), від 26 червня 2019 року у справі №263/15943/17 (провадження № 14-274цс19)

Договір позики від 28.03.2024 містить визначення статусу сторін, що його уклали. У вступній частині договору зазначено, що з боку позикодавця виступає ОСОБА_1 , з боку позичальника - ОСОБА_2 , зазначено дати їх народження, реквізити паспортів громадян України, дані облікових карток платників податків фізичних осіб.

Позивач поніс судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1264 грн (а.с. 5,14). Зважаючи на те, що позов задоволено, в силу статті 141 ЦПК України, витрати позивача зі сплати судового збору слід стягнути із відповідача.

Керуючись статтями 5, 19, 81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити. Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 158 000,00 (сто п`ятдесят вісім тисяч) гривень заборгованості за договором позики та 1264 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 19.09.2025.

Головуючий суддяВ. М. Позняк