УХВАЛА

10 вересня 2025 року

місто Київ

справа № 761/39546/24

провадження № 14-99зц25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Погрібного С. О.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.

ознайомилася зі скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Синельникова Є. В. та про перегляд ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 серпня 2025 року, зі скаргами на невмотивовані дії колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та заявою на ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 серпня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Укрспецзв`язок», Державної адміністрації служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Кабінету Міністрів України, Офісу Президента України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Комунального підприємства «Київський метрополітен» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

1. ОСОБА_1 у жовтні 2024 року звернувся до суду з позовом до Казенного підприємства «Укрспецзв`язок» (далі - КЗП «Укрспецзв`язок»), Державної адміністрації служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Кабінету Міністрів України, Офісу Президента України, Головного управління Національної поліції у місті Києві, Комунального підприємства «Київський метрополітен»

(далі - КП «Київський метрополітен»), в якому просив:

- стягнути з КЗП «Укрспецзв`язок» на свою користь відшкодування майнової шкоди, завданої діяльністю працівників КЗП «Укрспецзв`язок» у формі умисного знищення особистого майна позивача технічними кіберзасобами випромінюючого типу, у розмірі 330 720,00 грн;

- стягнути з КЗП «Укрспецзв`язок» на свою користь відшкодування немайнової шкоди, завданої умисним руйнуванням зубів позивача технічними кіберзасобами випромінюючого типу, у розмірі 272 074,00 грн;

- стягнути з КЗП «Укрспецзв`язок» на свою користь відшкодування немайнової шкоди, завданої умисним ушкодженням його здоров`я (зокрема, статевих органів) технічними кіберзасобами випромінюючого типу, що призвело до каліцтва, тривалих душевних страждань, фізичного болю та приниження його честі і гідності, у розмірі 15 000 000,00 грн;

- стягнути з КЗП «Укрспецзв`язок» на свою користь недоотриману вигоду за 11 років (з 2013 до 2024 року включно), що виникла внаслідок порушення права позивача на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він міг би вільно обрати або на яку міг би погодитися, у розмірі середньої заробітної плати державного експерта у сфері інформаційної та кібербезпеки Апарату Ради національної безпеки і оборони України за 2023 рік;

- стягнути з КП «Київський метрополітен» на свою користь відшкодування моральної шкоди, завданої його здоров`ю у формі каліцтва технічними кіберзасобами випромінюючого типу зі станції, яка функціонує в локації метро «Університет» та роботу якої забезпечує безпосередньо КП «Київський метрополітен», у розмірі 50 % від суми, що стягується з КЗП «Укрспецзв`язок», в сумі 7 500 000,00 грн.

2. Рішенням від 06 березня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва відмовив у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 .

3. Постановою від 28 травня 2025 року Київський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року без змін.

4. Ухвалою від 15 липня 2025 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду (суддя Синельников Є. В.) позовну заяву ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду про порушення права позивача на захист та неправомірне стягнення з нього судового збору повернув заявнику.

5. Ухвалою від 15 липня 2025 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду (суддя Синельников Є. В.) у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовив, касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року залишив без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків.

6. Ухвалою від 08 серпня 2025 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду (суддя Синельников Є. В.) касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року повернув, оскільки у встановлений судом строк заявник належно не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 15 липня 2025 року, неповністю усунув недоліки касаційної скарги.

7. ОСОБА_1 18 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Великої Палати Верховного Суду скаргу на неправомірні дії судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Синельникова Є. В., у якій просить провести службове розслідування, скасувати ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 серпня 2025 року та зобов`язати Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду повернути сплачений ним судовий збір для повторного подання касаційної скарги, а також постановити ухвалу щодо поновлення строків розгляду його касаційної скарги від 30 липня 2025 року та зобов`язати Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду розглянути касаційну скаргу у визначеному цивільним законодавством порядку.

8. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену скаргу ОСОБА_1 25 серпня 2025 рокупередано судді Погрібному С. О.

9. Ухвалою від 25 серпня 2025 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду (суддя Коротенко Є. В.) повернув заявнику йогокасаційну скаргу. на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, зареєстровану 20 серпня 2025 року за вх. № 26141/0/220-25. Суд повернув без розгляду клопотання ОСОБА_1 , зареєстроване 18 серпня 2025 року за вх. № 1527/1/215-25.

10. Ухвалою від 26 серпня 2025 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду (суддя Коротенко Є. В.) повернув його касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.

11. ОСОБА_1 28 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Великої Палати Верховного Суду дві аналогічні за змістом скарги на невмотивовані дії колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в судовій справі № 761/39546/24, у яких просить посприяти дотриманню цивільного права, гарантованого йому як громадянинові України статтею 8 Конституції України.

12. Також ОСОБА_1 28 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Великої Палати Верховного Суду заяву на ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 серпня 2025 року, у якій зазначає, що згадана ухвала не відображає реальних фактів та містить неправдиві відомості.

13. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену вище заяву ОСОБА_1 29 серпня 2025 року передано судді Погрібному С. О.

14. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що у прийнятті скарг та заяви потрібно відмовити та повернути їх заявнику з огляду на такі міркування.

15. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6 і частина друга статті 19 Конституції України).

16. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діють, зокрема, Касаційний цивільний суд і Велика Палата Верховного Суду

(частина перша статті 36, пункти 1, 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»;

далі - Закон № 1402-VIII).

17. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 45 згаданого Закону Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

18. Судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України; далі - ЦПК України).

19. Право на касаційне оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначені у статті 389 ЦПК України.

20. Порядок подання касаційної скарги врегульовано в ЦПК України, згідно з частиною першою статті 391 якого касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

21. Відповідно до статей 393, 394 ЦПК України повноваження з прийняття касаційної скарги та відкриття касаційного провадження належать Верховному Судові, який діє у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду. На стадії відкриття касаційного провадження здійснюється перевірка правильності оформлення касаційної скарги та дотримання порядку її подання, зокрема й сплати судового збору та дотримання строків на касаційне оскарження.

22. Порядок передання справи до Великої Палати Верховного Суду передбачений у частинах третій - шостій статті 403 ЦПК України (ці приписи викладено в параграфі 3 глави 2 розділу V «Касаційний розгляд» цього Кодексу). Згідно з наведеними правилами саме після відкриття касаційного провадження, підготовки справи до касаційного розгляду та попереднього розгляду до Великої Палати Верховного Суду передається відповідна цивільна справа.

23. За змістом скарг та заяви, поданих до Великої Палати Верховного Суду, ОСОБА_1 фактичноне погоджується з ухвалами Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 серпня та 25 серпня 2025 року, просить здійснити їх перегляд.

24. Чинний процесуальний закон не передбачає можливості перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду (крім перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами відповідно до глави 3 розділу V ЦПК України), оскільки зазначені рішення є остаточними і подальшому оскарженню не підлягають, а також не надає повноважень з вирішення учасником справи питання про передачу Великій Палаті Верховного Суду на розгляд цивільної справи за межами приписів, передбачених ЦПК України.

25. Також у скарзі на неправомірні дії судді від 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 просить провести службове розслідування та зобов`язати Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду повернути сплачений ним судовий збір, втім Велика Палата Верховного Суду не наділена такими повноваженнями.

26. Питання про повернення судового збору врегульовано статтею 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір». Так, відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

27. Порядок звернення зі скаргою щодо судді урегульовано в Законі № 1402-VIII та в Законі України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя», у яких визначено, що органом, уповноваженим здійснювати дисциплінарне провадження щодо судді,є дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя.

28. Тож Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, який наділений компетенцією щодо вирішення питання про повернення судового збору та щодо розгляду скарг на дії суддів.

29. Ураховуючи викладене, бракує правових підстав для розгляду поданих скарг та заяви ОСОБА_1 . Великою Палатою Верховного Суду, тому у їх прийнятті потрібно відмовити та повернути заявникові. Така відмова не порушує право ОСОБА_1 на доступ до суду, оскільки він реалізував право на оскарження судового рішення в судах апеляційної та касаційної інстанцій. Також заявник не позбавлений можливості реалізувати право на повернення сплаченого ним судового збору, звернувшись із відповідним клопотанням до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

30. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, параграф 36).

31. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуть для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, параграф 53).

32. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоб порушувати саму сутність цього права. Також обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «легітимну мету» і якщо немає «пропорційного співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. The United Kingdom), заява № 8225/78, параграф 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, параграф 65).

33. Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення суду, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України», заява № 41984/98, параграф 53).

34. Звернення до Великої Палати Верховного Суду з проханням про здійснення ще одного розгляду справи фактично спрямоване на перегляд рішень судів трьох інстанцій, коли немає для цього визначеної процесуальним законом підстави. Такий перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 391, 393, 394, 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

У прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Синельникова Є. В. та про перегляд ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 серпня 2025 року, скарг ОСОБА_1 на невмотивовані дії колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та заяви ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 серпня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Укрспецзв`язок», Державної адміністрації служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Кабінету Міністрів України, Офісу Президента України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Комунального підприємства «Київський метрополітен» про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити та повернути їх заявнику разом із доданими до скарг та заяви документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. О. Погрібний

Судді: О. О. Банасько О. В. Кривенда

О. Л. Булейко М. В. Мазур

І. А. Воробйова Н. С. Стефанів

О. А. Губська Т. Г. Стрелець

А. А. Ємець О. В. Ступак

Л. Ю. Кишакевич І. В. Ткач

В. В. Король В. Ю. Уркевич

С. І. Кравченко Н. В. Шевцова