Справа № 201/6198/25
Провадження № 2/201/3258/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року Соборний районний суд

міста Дніпра

Суддя Федоріщев С.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення недоотриманої суми пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

20 травня 2025 року через підсистему Електронний суд ЄСІТС до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення недоотриманої пенсії. У поданій позовній заяві остання просила визнати її спадковим майном недоотримані за життя її батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми страхових виплат за період з 01.09.2022 до дня смерті - 168 342 грн 91 коп. та зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити їй недоотримані за життя її батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену суми страхових виплат за період з 01.09.2022 жовтня 2014 року до дня його смерті.

23 травня 2025 року позивачка уточнила свої позовні вимоги, та просила стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму, недоотриману за життя її батьком.

В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на те, що вона є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , та його спадкоємцем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.01.2025, що видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В. зареєстрованим в реєстрі за № 56 по спадковій справі № 34/2024, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 жовтня 2024 року серії НОМЕР_2 .

За життя ОСОБА_2 отримував соціальну допомогу (щомісячні страхові виплати) у зв`язку з втратою працездатності, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.10.2024 № 0400-010318-8/217823, відповідно до кого, «за даними фонду соціального страхування недоотримана щомісячна страхова виплата за дні життя ОСОБА_2 за період з 01.09.2022 по 28.06.2024 в сумі 168 342,91 грн (сто шістдесят вісім тисяч триста сорок дві гривні 91 копійка), яку необхідно включити до складу спадкової справи».

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 24.01.2025, що видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 56 по спадковій справі № 34/2024, спадкоємцем ОСОБА_2 , 1952 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Після отримання вказаного свідоцтва про право на спадщину, 29.01.2025 Позивачка звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про здійснення страхової виплати, якою прохала виплатити недоотриману страхову виплату у зв`язку зі смертю отримувача гр. ОСОБА_2 .

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України вказана страхова виплата здійснена не була. Натомість Відповідач листом від 11.02.2025 № 0400-010401-8/27990 повідомив, що в свідоцтві про право на спадщину від 24.01.2025 допущена помилка, а саме: в свідоцтві про право на спадщину від 24.01.2025 помилково зазначено, що спадщина складається з недоотриманої пенсії у сумі 168 342 (сто шістдесят вісім тисяч триста сорок дві) грн 91 коп., та враховуючи викладене для отримання недоотриманих страхових виплат (регреси), ОСОБА_2 необхідно надати свідоцтво про право на спадщину з відповідними виправленнями, або здійснити його заміну відповідно чинного законодавства.

На виконання вказаного листа, Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвої В.В. з проханням здійснити відповідні виправлення у свідоцтві про право на спадщину, та вказаним нотаріусом були внесені відповідні зміни (копію свідоцтва зі змінами додано до позовної заяви).

Після внесення відповідних змін до свідоцтва про право на спадщину, 25.02.2025 Позивачка звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про здійснення страхової виплати, якою прохала виплатити недоотриману страхову виплату у зв`язку зі смертю отримувача ОСОБА_2 на рахунок № НОМЕР_4 у АТ «ОЩАДБАНК».

Після цього, листом від 31.03.2025 Позивачка вдруге звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою (складеною в довільній формі), в якій зазначила, що на вимогу Пенсійного фонду, що була викладена у №0400-00401-8/27990 всі документи в повному обсязі із виправленнями, були надані 25.02.2025 головному спеціалісту Пенсійного фонду України Шевченківського районного управління у м. Дніпро, відділ обслуговування громадян № 1 Невінчаній О., та наполягала на виплаті по спадщині у розмірі 168 342 (сто шістдесят вісім тисяч триста сорок дві) грн 91 коп.

Після цього, Головне управління Пенсійного фонду України листом від 01.05.2025 №20424-12955/С-01/8-0400/25 повідомило, що до складу спадщини можуть увійти суми недоотриманих страхових виплат лише за умови, що вони були нараховані за життя, проте своєчасно не одержані спадкодавцем. ОСОБА_2 із заявою про продовження страхових виплат до територіального органу Пенсійного фонду України не звертався, тому сума страхової виплати за період з 01.09.2022 по 28.06.2024 не була нарахована. Оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку професійного захворювання згідно зі статтею 1210 ЦКУ до складу спадщини не входить, а щомісячна страхова виплата за життя потерпілого не була нарахована, відсутні суми страхових виплат, які можуть увійти до складу спадщини. Приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Вікторії Скосарєвій додатково надіслано лист від 09.04.2025 за № 0400-010318-8/70604 щодо відсутності недоотриманих страхових виплат ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю.

Таким чином, зазначена відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зводиться до відмови у виплаті сум соціальної допомоги у зв`язку із професійним захворюванням.

Вказану відмову та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 вважає незаконною та протиправною.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

20 травня 2025 року протоколом автоматичного розподілу справ між суддями, головуючим у справі визначено суддю Федоріщева С.С., та ухвалою судді від 21 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

26 травня 2025 року позивачка усунула недоліки, при цьому уточнила свої позовні вимоги, та ухвалою судді від 26.05.2025 було відкрито провадження у даній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08 липня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив у задоволені позовної заяви відмовити в повному обсязі, пославшись на те, що за даними Фонду соціального страхування щомісячна страхова виплата померлому ОСОБА_2 була припинена з 01.09.2022 у зв`язку з непідтвердженням місця проживання внутрішньо переміщеної особи. ОСОБА_2 із заявою про продовження страхових виплат до територіального органу Пенсійного фонду України не звертався, тому сума страхової виплати за період з 01.09.2022 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , не була нарахована. Оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку професійного захворювання згідно зі статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить, а щомісячна страхова виплата за життя потерпілого не була нарахована, відсутні суми страхових виплат, які можуть увійти до складу спадщини.

10.07.2025 позивачка надала відповідь на відзив відповідача, в якому зазначила, що твердження Відповідача про не підтвердження померлим ОСОБА_2 свого місця проживання внутрішньо переміщеної особи, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки він за життя систематично з`являвся до сервісних центрів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, та підтверджував свої дані (в тому числі адресу фактичного місця проживання). При цьому, ОСОБА_2 жодного разу не надходило листів про зупинку нарахування страхових або пенсійних витрат, чи про необхідність підтвердження місця проживання, чи вчинення інших дій. Припинення виплат пенсії не здійснювалося. Доказів припинення нарахування щомісячної страхової виплати, або направлення листів чи інформування в інший спосіб про припинення виплат, необхідність підтвердження місця проживання, чи вчинення дій Відповідачем не надано.

Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , та його спадкоємцем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.01.2025, що видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В. зареєстрованим в реєстрі за № 56 по спадковій справі № 34/2024, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 жовтня 2024 року серії НОМЕР_2 .

За життя ОСОБА_2 отримував соціальну допомогу (щомісячні страхові виплати) у зв`язку з втратою працездатності, що підтверджується листом відповідача від 31.10.2024 № 0400-010318-8/217823, відповідно до кого, «за даними фонду соціального страхування недоотримана щомісячна страхова виплата за дні життя ОСОБА_2 за період з 01.09.2022 по 28.06.2024 в сумі 168 342,91 грн., яку необхідно включити до складу спадкової справи».

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 24.01.2025, що видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 56 по спадковій справі № 34/2024, спадкоємцем ОСОБА_2 , 1952 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Після отримання вказаного свідоцтва про право на спадщину, 29.01.2025 Позивачка звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про здійснення страхової виплати, якою прохала виплатити недоотриману страхову виплату у зв`язку зі смертю отримувача гр. ОСОБА_2 .

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України вказана страхова виплата здійснена не була. Натомість Відповідач листом від 11.02.2025 № 0400-010401-8/27990 повідомив, що в свідоцтві про право на спадщину від 24.01.2025 допущена помилка, а саме: в свідоцтві про право на спадщину від 24.01.2025 помилково зазначено, що спадщина складається з недоотриманої пенсії у сумі 168 342 (сто шістдесят вісім тисяч триста сорок дві) грн 91 коп., та враховуючи викладене для отримання недоотриманих страхових виплат (регреси), ОСОБА_2 необхідно надати свідоцтво про право на спадщину з відповідними виправленнями, або здійснити його заміну відповідно чинного законодавства.

На виконання вказаного листа, Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвої В.В. з проханням здійснити відповідні виправлення у свідоцтві про право на спадщину, та вказаним нотаріусом були внесені відповідні зміни (копію свідоцтва зі змінами додано до позовної заяви).

Після внесення відповідних змін до свідоцтва про право на спадщину, 25.02.2025 Позивачка звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про здійснення страхової виплати, якою прохала виплатити недоотриману страхову виплату у зв`язку зі смертю отримувача ОСОБА_2 на рахунок № НОМЕР_4 у АТ «ОЩАДБАНК».

Після цього, листом від 31.03.2025 Позивачка вдруге звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою (складеною в довільній формі), в якій зазначила, що на вимогу Пенсійного фонду, що була викладена у №0400-00401-8/27990 всі документи в повному обсязі із виправленнями, були надані 25.02.2025 головному спеціалісту Пенсійного фонду України Шевченківського районного управління у м. Дніпро, відділ обслуговування громадян № 1 Невінчаній О., та наполягала на виплаті по спадщині у розмірі 168 342 (сто шістдесят вісім тисяч триста сорок дві) грн 91 коп.

Після цього, Головне управління Пенсійного фонду України листом від 01.05.2025 №20424-12955/С-01/8-0400/25 повідомило, що до складу спадщини можуть увійти суми недоотриманих страхових виплат лише за умови, що вони були нараховані за життя, проте своєчасно не одержані спадкодавцем. ОСОБА_2 із заявою про продовження страхових виплат до територіального органу Пенсійного фонду України не звертався, тому сума страхової виплати за період з 01.09.2022 по 28.06.2024 не була нарахована. Оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку професійного захворювання згідно зі статтею 1210 ЦКУ до складу спадщини не входить, а щомісячна страхова виплата за життя потерпілого не була нарахована, відсутні суми страхових виплат, які можуть увійти до складу спадщини. Приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Вікторії Скосарєвій додатково надіслано лист від 09.04.2025 за № 0400-010318-8/70604 щодо відсутності недоотриманих страхових виплат ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю.

Таким чином, зазначена відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зводиться до відмови у виплаті сум соціальної допомоги у зв`язку із професійним захворюванням.

Вказану відмову та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 вважає незаконною та протиправною.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2).

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України кореспондують та узгоджуються норми ст. 91 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 91 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» визначено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, підлягає виплаті по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, а також непрацездатним членам сім`ї, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно ч. 2 цієї статті члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, мають звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 3 цієї статті у разі відсутності членів сім`ї, які проживали з ним на день смерті, та непрацездатних членів сім`ї, які знаходились на його утриманні, або у разі не звернення цих осіб за виплатою вказаної суми у встановлений строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю входить до складу спадщини.

Положеннями ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку із смертю.

Таким чином, на підставі та у відповідності до ст. 1218, 1220, 1223, 1227, 1268 Цивільного кодексу України, ст. 91 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у випадку смерті пенсіонера сума пенсії, не отримана пенсіонером при житті, та протягом 6 місяців з дати його смерті його родичами, що мешкали на день смерті разом з ним, або які є непрацездатними та знаходились на його утриманні, входить до складу спадщини і є власністю спадкоємця з дати відкриття спадщини.

Вищезазначена правова позиція знайшла своє втілення у висновках Верховного суду України щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного суду України від 06 липня 2020 року у справі № 750/8819/19, постанові Верховного суду України від 23 вересня 2020 року у справі №428/6685/19.

Чинним законодавством України не передбачено права пенсійних органів на перегляд свідоцтва про право на спадщину, в тому числі і щодо застосування до таких свідоцтв положень ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1), що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Порядок від 25 листопада 2005 року № 22-1).

Згідно абз. 2 п. 1.5 Порядку від 25 листопада 2005 року № 22-1 заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку, як одержувач пенсії.

У відповідності до визначення термінів, що наведені у ст. 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спадок у вигляді невиплаченої пенсії (заборгованості з виплати пенсії) не є щомісячною пенсійною виплатою, тобто, саме пенсією у розумінні статті 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява спадкоємця, який визначений нотаріусом, до органу Пенсійного Фонду України за виплатою недотриманої пенсії померлого пенсіонера не спрямована на щомісячне отримання пенсії, а має своєю метою фактичне отримання спадщини у вигляді грошових сум, що становить недоотриману померлим пенсіонером при житті пенсію (заборгованість з виплати пенсії), та яка увійшла до спадкової маси.

Порядок від 25 листопада 2005 року № 22-1 не містить будь-яких вимог або умов, які пов`язували би право на отримання визначеним нотаріусом спадкоємцем, недоотриманої померлим пенсіонером суми пенсії, із будь-якими умовами. Єдиною умовою для видачі спадкоємцю невиплаченої на день смерті померлого пенсіонера пенсії є надання спадкоємцем, або його уповноваженим представником, окрім саме заяви про її виплату, документів, перелік яких наведений у п. 2.26 Порядку від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Відповідно до абзацу 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини та їх гарантії, відповідно до ст. З Конституції України, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У відповідності до рішення Конституційного суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року по справі № 1-42/20114, Кабінет Міністрів України, як вищий органу системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належать і Пенсійний фонд України.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України.

До повноважень Пенсійного фонду України відноситься: здійснення контролю за держанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного Фонду України, інших джерел, визначених законодавством; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; обліку коштів Пенсійного фонду України, ведення статистичної та бухгалтерської звітності. Пенсійний фонд України розпоряджається у межах повноважень коштами Пенсійного Фонду України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через створені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, Пенсійний фонд України є органом, який реалізує політику пенсійного забезпечення, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому саме від цього органу залежить право позивача на отримання належної йому виплати за рахунок коштів пенсійного фонду. В даному випадку предметом спору є захист права громадянина України на одержання суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю і яку спадкоємець, маючи законне сподівання може отримати від держави.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права спадщину судовому розгляду не підлягають.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (зі змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсії, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії.

Згідно з абзацом 4 п. 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

З аналізу норми ч. 1, 3 ст. 52 Закону і п. 1.5., 1.7., 2.26 Порядку № 22-1 видно, що процедура отримання пенсії, що належала пенсіонерові й залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю передбачає звернення до органів пенсійного фонду у тому разі, якщо члени сім`ї померлого проживав разом із ним на момент смерті (що може підтверджуватися, наприклад, загальною реєстрацією місця проживання в паспорті). Тоді суми пенсії, які належали пенсіонерові й залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, можна отримати через територіальне управління пенсійного фонду (за місцем перебування пенсійної справи). Для цього необхідно звернутися з відповідною заявою в управління ПФУ, де померлий перебував на обліку.

Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, які належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Таким чином, до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя.

Такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року по справі № 638/19167/19, а також у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19. Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За правилами частин 1, 2, 3 статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц зроблено висновок, якщо предметом позову є майнова вимога про визнання в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти, тому спір має приватно правовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту смерті спадкодавця.

Також ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю.

Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України).

Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. До того ж, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, що набрало законної сили, і яким пенсійний орган було зобов`язано провести нарахування та виплату підвищення до пенсії.

Частиною десятою статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІУ визначено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 522/19647/17. Так, бездіяльність відповідача, що полягає у неприйнятті рішення про виплату недоотриманої при житті пенсії спадкодавця та його фактична відмова позивачу не відповідають чинному законодавству та призвели до порушення майнових прав та передбачених законом інтересів позивача.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У своїх висновках Європейський суд с прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол) полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 Першого протоколу дозволяє позбавлення власності лише на умовах передбачених законом (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції проти Греції», «Малама проти Греції»).

Ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах «Ван дер Мюсель проти Бельгії» «Копеський проти Словаччини»). Особа може заявляти про порушення ст. 1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення». «Майном» може бути як існуюче майно», так і активи включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймі «легітимні сподівання на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути конкретними, ніж просто надія і повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»).

Тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на один з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає примусовому виконанні обов`язку в натурі, стягнення з відповідача на користь позивача в порядку спадкування недоотриманих померлим пенсійних виплат є об`єктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законі сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, як втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутим цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової і економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрина «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принци пропорційності. У справі «Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші проти …» ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікувані заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретацій вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлю законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії щ норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права.

Аналізуючи доводи відповідача, викладені у його відзиві на позов, суд звертає увагу на те, що доказів припинення нарахування щомісячної страхової виплати ОСОБА_2 , або направлення листів чи інформування в інший спосіб про припинення виплат, необхідність підтвердження місця проживання, чи вчинення дій Відповідачем суду не надано, з чого суд доходить до висновку, що твердження Відповідача про нібито припинення щомісячної страхової виплати у зв`язку із непідтвердженням місця проживання не відповідають дійсності.

Більш того, відомості, зазначені Відповідачем у відзиві спростовуються його ж листом від 31.10.2024 № 0400-010318-8/217823, в якому він вказав, що «за даними фонду соціального страхування недоотримана щомісячна страхова виплата за дні життя ОСОБА_2 за період з 01.09.2022 по 28.06.2024 в сумі 168 342,91 грн (сто шістдесят вісім тисяч триста сорок дві гривні 91 копійка), яку необхідно включити до складу спадкової справи» (скан-копія листа надано до суду разом із позовною заявою).

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що доводи Відповідача про відсутність підстав для задоволення позову через припинення виплати щомісячної страхової виплати, не мають правового значення, оскільки ніяких законних підстав для такого припинення не існувало.

Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 03 травня 2018 року по зразковій справі № 805/402/18, непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії.

Також суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у Постанові 27 червня 2024 року по справі № 243/11178/21, відповідно до якої:

«Припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та неоскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається, і відповідно до статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Оскільки припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та неоскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат, право на такі виплати у спадкодавця зберігається, і в розумінні положень статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом».

Таким чином, навіть якщо пристати на позицію відповідача та припустити, що нарахування чи виплата страхової виплати припинялося б то це не виключає наявності підстав для їх спадкування, оскільки законних підстав для припинення нарахування та виплати щомісячної страхової виплати не було.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що позивачка, як спадкоємець ОСОБА_2 має прав на отримання у спадщину недоотриманих ним за життя суми страхових виплат, та позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 321, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1219, 1220, 1223, 1227, 1268 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 78, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення недоотриманої суми пенсії задовольнити.

Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 недоотримані за життя її батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми страхових виплат за період з 01.09.2022 жовтня 2014 року до дня смерті 168 342 (сто шістдесят вісім тисяч триста сорок дві) грн 91 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, код ЄДРПОУ 21910427, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26.

Суддя Федоріщев С.С.