Справа № 946/3567/25
У Х В А Л А

"19" вересня 2025 р. Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нанєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області заяву ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулася із заявою про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, у якому просить заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та іншим особам, що діють в її інтересах або за цивільними угодами з нею, вчиняти будь-які дії по відчуженню і розпорядженню автомобілем Mazda 3, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1560 см.куб, номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є відповідачка.

В обґрунтування необхідності застосування вказаного виду забезпечення позову заявником зазначено, що існує спір між сторонами стосовно безпідставно набутих відповідачкою коштів і, у разі невжиття заходів забезпечення позову, можливе відчуження відповідачкою належного їй транспортного засобу, що призведе до неможливості виконання рішення суду у разі його задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

З письмових матеріалів справи встановлено, що підставою позовних вимого позивачки стало те, що під час проведення перевірки своєї фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 було з`ясовано, що з її рахунку на рахунок відповідачки було перераховано грошові кошти на загальну суму 375144,27 грн, які є безпідставно набутими.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статтей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

11.07.2018 року Верховний суд України, розглядаючи справу № 509/5216/13-ц, зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому заходи до забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Важливою обставиною під час вжиття заходів забезпечення позову є пов`язаність відповідних дій відповідача та шкідливих результатів від їх вчинення з відповідним предметом позову та правами, з метою захисту яких такий позов подано.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Поряд з цим, за приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заявник у поданій заяві просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачці та іншим особам, що діють в її інтересах або за цивільними угодами з нею, вчиняти будь-які дії по відчуженню і розпорядженню автомобілем.

При цьому обґрунтовуючи подану заяву вказує на ту обставину, що між сторонами виник спір, пов`язаний з безпідставним набуттям відповідачкою коштів, при цьому зазначив лише про можливе утруднення у майбутньому виконання судового рішення.

Позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, або позбавить позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може бути відчужене, зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 серпня 2019 року за №761/39201/18.

У свою чергу з поданої заяви вказаного обґрунтування не встановлено, натомість в заяві лише вказано про можливе утруднення чи неможливе виконання рішення суду в майбутньому.

Таким чином, заявник обґрунтовує наявність підстав для забезпечення позову лише тими обставинами, що між сторонами існує спір.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення (підписання суддею) чи вручення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.2 ст.. 261 ЦПК України, а саме з моменту її підписання суддею.

Ухвалу підписано 19.09.2025.

Суддя О.В. Березніков