Справа № 464/2007/25
пр.№ 2/464/1311/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2025 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Гирьки К.В.,

представника позивача Підгайної Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

у с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Підгайна Н.Й., звернулась в суд із позовом, в якому просить визначити додатковий строк для подачі нею до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , яка була бабою позивачки ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якої входить квартира в АДРЕСА_1 . Відповідно до заповіту, складеного 17.02.2012, зареєстрованого в реєстрі за №242, посвідченого державним нотаріусом Винниківської державної нотаріальної контори Львівської області, ОСОБА_2 все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належало їй та на що за законом мала право на день своєї смерті, заповіла своїй онуці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З дня складання заповіту та до своєї смерті ОСОБА_2 не повідомляла свою онуку ОСОБА_1 про наявність заповіту та про те, що вона є єдиною спадкоємицею за заповітом після її смерті. Позивачка з 2001 року проживає в Італії, востаннє приїжджала в Україну в квітні 2019 року. Про існування заповіту позивачка дізналась випадково, переглядаючи документи, які тільки в листопаді 2024 року вдалось передати через знайомих в Італію, тобто поза межами строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України. Після смерті ОСОБА_2 позивачка не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, оскільки не знала про наявність заповіту, а також не мала можливості приїхати в Україну для подачі заяви через обставини, які не залежали від її волі, а саме через встановлений з 2020 року карантин на всій території України, а надалі з 2022 року введення воєнного стану. Дізнавшись про наявність заповіту, позивачка звернулась до суду із даним позовом для захисту своїх спадкових прав, відтак просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки вважає, що такий пропущено нею з поважних причин.

Ухвалою судді від 03.04.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 09.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Від представника відповідача Львівської міської ради Кадикало Р.Є. 18.08.2025 надійшли письмові пояснення, в яких остання просила відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає недоведеною поважність причин пропуску встановленого строку для прийняття спадщини. Вказує, що факт постійного проживання позивачки ОСОБА_1 в Італії не свідчить про наявність об`єктивних непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки це не позбавляло її можливості подати таку заяву поштою або звернутись до консульської установи, або до дипломатичного представництва України. Окрім цього, обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини не доводить поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Підгайна Н.Й. позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис про смерть №812, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26.04.2021 (а.с. 7).

Відповідно до змісту заповіту від 17.02.2012, посвідченого державним нотаріусом Винниківської державної нотаріальної контори Львівської області Кропельницькою Н.І., на випадок своєї смерті ОСОБА_2 зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерть і на що вона буде мати право за законом, заповідає своїй внучці ОСОБА_1 , 1971 року народження.

ОСОБА_2 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором міни від 12.05.1998, посвідченого державним нотаріусом Борщівської державної нотаріальної контори Тернопільської області Пікуль Я.Г., зареєстрований в реєстрі за №1-1117.

Згідно із Витягу із Спадкового реєстру №81042564 від 05.05.2025, інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Цивільне законодавство встановлює строки для прийняття спадщини, а також визначає випадки, коли може бути встановлено додатковий строк для прийняття спадщини у разі пропуску такого строку.

Так, за статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Законодавство не встановлює конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, і такі причини оцінюються судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) визначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 45); правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними (пункт46); якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 47).

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові також зробила висновок, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд із незнанням про існування заповіту, складеного на його ім`я, за умови невжиття ним жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 24.10.1971, де батьком записано ОСОБА_4 , а також свідоцтвом про переміну прізвища серії НОМЕР_3 від 10.12.1998 про зміну прізвища громадянки ОСОБА_3 з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Позивачкою також надано свідоцтво про смерть її батька ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.61).

Отже, оскільки батько позивачки ОСОБА_4 помер швидше своєї матері ОСОБА_2 , відтак позивачка ОСОБА_1 є її спадкоємицею за заповітом, а також за законом як спадкоємиця першої черги за правом представлення.

Враховуючи наведене, навіть у разі незнання про існування заповіту позивачка як спадкоємець за законом першої черги за правом представлення повинна була вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк.

Щодо доводів позивачки про неможливість подати заяву про прийняття спадщини у зв`язку з постійним проживанням в Італії, встановленням Кабінетом Міністрів України карантинних обмежень та введенням воєнного стану в Україні, слід зазначити таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) вказано, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (пункт 57). Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (пункт 58).

На підтвердження поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачкою надано копію її паспорта громадянина України для виїзду за кордон та відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.05.2025, відповідно до яких, ОСОБА_1 востаннє виїхала за межі території України 18.04.2019.

У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію.

Відповідно до ч.6 ст.1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Статтею 38 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що на консульські установи України серед іншого також покладено обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину.

Так, спеціальний механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України встановлений Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України». За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини (підпункт 3.13 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України та пункт 3.23 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства України від 22 лютого 2012 року №296/5).

Окрім цього, пунктом 3.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. У екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому вказати про прийняття спадщини (пункт 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.03.2025, справа №522/18483/21 (провадження № 61-8382св24).

Таким чином, факт постійного проживання позивачки за кордоном в сукупності з тим, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а активні дії щодо прийняття спадщини позивачка почала вчиняти тільки після того, як дізналась про наявність заповіту, звернувшись 27.03.2025 до суду із даним позовом, не є поважною причиною для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки встановлення такого буде порушувати принцип правової визначеності.

За таких обставин, з урахуванням значного пропуску строку для прийняття спадщини, можливості подати заяву про прийняття спадщини через консульські установи України та/або надіслати поштою, а в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, - направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення, що можливо і при встановленні карантинних обмежень та введеному воєнному стані в Україні, а також оскільки в даній справі незнання позивачки про наявність заповіту не є поважною причиною пропуску такого строку, відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачкою не доведено об`єктивних та непереборних обставин, які позбавили її можливості своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог, а в разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.09.2025.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Львівська міська рада, , м.Львів, пл. Ринок, буд. 1

Суддя Дмитро ТЕСЛЮК