Справа № 931/776/24
Провадження № 2/931/36/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Безп`ятко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Левчук О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника відповідачів ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

представників третьої особи ОСОБА_3 , Пецух Н.А. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Фермерського господарства «Сім`я Янчинських», ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство юстиції України, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, визначення часток у статутному капіталі, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:

23 жовтня 2024 року від позивача через засоби поштового зв`язку до суду надійшов позов до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ФГ «Сім`я Янчинських», ОСОБА_7 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, визначення часток у статутному капіталі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_8 , і з цього дня відкрилася спадщина на його майно, а саме на майнові права засновника (частка у статутному капіталі) селянського (фермерського) господарства «Сім`я Янчинських». Позивач прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме за адресою АДРЕСА_1 . Зокрема, з батьком він проживав на постійній основі з 2008 року, оскільки батько постійно хворів та потребував допомоги. Однак, зареєструвався за даною адресою лише у 2010 році. Крім нього, спадкоємцями першої черги є син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, подавши нотаріусу в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, а також дружина ОСОБА_6 , яка спадщину після смерті чоловіка не приймала, так як задовго до його смерті виїхала на постійне місце проживання в Італію, на спадкове майно не претендує. Після звернення до нотаріуса в м. Луцьку щодо оформлення спадкового майна після смерті батька, йому усно було повідомлено, що спадкова справа після смерті батька заводилася Локачинською державною нотаріальною конторою у 2010 році. У зв`язку з ліквідацією Локачинського району, та визначення єдиного територіального району Володимирського нотаріального округу, він звернувся у Володимирську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на 1/2 частину майнових прав засновника СФГ «Сім`я ОСОБА_9 », проте у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки таке свідоцтво вже видавалося та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на майнові права засновника. Зазначає, що вподальшому з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань йому стало відомо, що на сьогодні єдиним засновником та власником СФГ «Сім`я Янчинських» являється зовсім невідома йому особа ОСОБА_7 . Дана особа не перебуває в жодних сімейних та родинних зв`язках з його сім`єю, та ніколи не був членом їхнього фермерського господарства, тому невідомо на якій правовій підставі останній став засновником та головою СФГ «Сім`я Янчинських». Вважає, що ОСОБА_7 незаконно та недобросовісно заволодів фермерським господарством, тому на сьогодні існує необхідність відновлення його порушеного права як законного спадкоємця після смерті батька ОСОБА_8 , який на момент смерті був законним засновником та головою СФГ «Сім`я Янчинських».

Зазначає, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними. В даному випадку йому стало відомо, що державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.05.2011 року, згідно якого його брат ОСОБА_5 став власником усіх немайнових та майнових прав та обов`язків, що належали ОСОБА_8 , як голові СФГ «Сім`я Янчинських». Вважає, що оскільки після смерті батька він також прийняв спадщину, тому має право на 1/2 частину спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_8 , в тому числі на 1/2 частину майнових прав засновника СФГ «Сім`я Янчинських», а тому свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.05.2011 Р№551 підлягає визнанню недійсним та скасуванню, так як видане з порушенням його спадкових прав та інтересів.

Вважає, що є порушення його права бути співзасновником СФГ «Сім`я Янчинських» і для ефективного захисту порушеного права та його відновлення ставить питання про визначення розміру статутного капіталу та визначення розміру часток учасників. Зазначає, що відновлення його корпоративних прав, які виникли в результаті спадкування, а саме неврахування його права на спадщину, що виникло після смерті батька, підпадає під розгляд у цивільній юрисдикції, так як є похідною вимогою після спадкування майнових прав (частки в статуному капіталі) СФГ «Сім`я Янчинських».

Просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем ОСОБА_8 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку майнових прав засновника (частку в статутному капіталі) селянського (фермерського) господарства «Сім`я Янчинських», як на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити частки в статутному капіталі селянського (фермерського) господарства «Сім`я Янчинських»: ОСОБА_4 50% частки статутного капіталу, що становить 150 грн; ОСОБА_5 50% частки статутного капіталу, що становить 150 грн, а також судові витрати стягнути з відповідачів (т. 1 а.с. 1-9)

Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

19 грудня 2024 року від представника відповідачів ФГ «Сім`я Янчинських», ОСОБА_7 ОСОБА_10 до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що відповідно до копії постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 12.09.2024 року №968/02-31, останнє місце проживання спадкодавця ОСОБА_8 було зареєстровано за адресою: с. Хорів, Локачинський район, Волинська область. Із копії паспорту ОСОБА_4 вбачається, що він народився в смт. Локачі Волинської області, а відповідно до копії відповіді на запит Локачинської селищної ради №711 від 26.08.2024 року слідує, що ОСОБА_8 не проживав та не був зареєстрований за адресою: с. Хорів Володимирсього (Локачинського) району Волинської області. Вважає, що долученими доказами жодним чином не підтверджується факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . Жодних інших доказів того, що позивач па постійній основі з 2008 року проживав із спадкодавцем та здійснював за ним догляд, останній не надав.

Щодо вимоги про визначення часток у статутному капіталі вказує на те, що Статутом Селянського (фермерського) господарства «Сім`я Янчинських» в редакції від 02.02.1993 року стверджується, що членами СФГ «Сім`я Янчинських» були ОСОБА_8 (голова), ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 . Рішенням № 1 від 07.06.2011 року про внесення змін до установчих документів стверджується, що ОСОБА_5 , як спадкоємець ОСОБА_8 вступив до складу засновників даного господарства та включив до складу членів ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , у зв`язку з чим 07.06.2011 року було зареєстровано нову редакцію Статуту господарства. Рішенням № 1 від 24.10.2014 року стверджується, що ОСОБА_5 будучи єдиним засновником фермерського господарства, на підставі договору про передачу прав засновника СФГ «Сім`я Янчинських» виключив себе зі складу засновників СФГ «Сім`я ОСОБА_9 », включив до складу засновників СФГ «Сім`я ОСОБА_9 » ОСОБА_7 , який став єдиним засновником та головою, у зв`язку із даними змінами 28.10.2014 року було зареєстровано нову редакцію Статуту господарства, членами якого були: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 . Рішенням № 2 від 04.12.2014 року стверджується, що ОСОБА_7 , як єдиний засновник фермерського господарства, включив до складу членів, зокрема, ОСОБА_5 та інших шіснадцять осіб, та на підставі заяв про вихід виключив зі складу членів: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , у зв`язку із даними змінами 04.12.2014 року було зареєстровано додаток до Статуту господарства, де значаться зазначені особи. Таким чином, посилання позивача на те, що ОСОБА_7 незаконно та недобросовісно заволодів Селянським (фермерським) господарством «Сім`я Янчинських» є нічим іншим, як голослівними висловлюваннями.

Також звертає увагу на те, що в даному випадку, позивач зазначає, що спори з питань порушення корпоративних прав, яке виникло в результаті спадкування майнових прав (або вчинення дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав) мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Разом з тим, ОСОБА_7 став єдиним засновником та головою СФГ «Сім`я Янчинських» 24.10.2014 року на підставі рішення єдиного засновника фермерського господарства ОСОБА_5 . Натомість, позивач ОСОБА_4 станом на 28.10.2014 року (дата затвердження нової редакції Статуту господарства) був його членом, а тому, його доводи про те, що він не знав, що ОСОБА_7 є засновником та головою СФГ «Сім`я Янчинських» не відповідає дійсності. Окрім того, з моменту смерті ОСОБА_8 позивач жодних дій щодо усунення порушень його корпоративних чи спадкових прав не вчиняв, а також не надав жодної інформації щодо його участі в управлінні та здійсненні діяльності СФГ «Сім`я ОСОБА_9 ».

Крім того, відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України сторона відповідача зазначає про понесені витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 15000 грн, та вказує, що докази понесення таких витрат будуть подані до суду в порядку та строки, визначені чинним законодавством..

Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідачів судові витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 15000 грн.(т. 1 а.с.69-80)

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 13 лютого 2025 року задоволено клопотання позивача та витребувано з Волинського обласного державного нотаріального архіву копію матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також витребувано у державного реєстратора Відділу-центру надання адміністративних послуг та державної реєстрації виконавчого комітету Локачинської селищної ради електронну копію реєстраційної справи Селянського (фермерського) господарства «Сім`я Янчинських».

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 20 березня 2025 року прийнято до розгляду клопотання представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 про зміну предмету позову та постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням доповненої позовної вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за закономвід 30.05.2011 року.

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 20 березня 2025 року частково задоволено клопотання представника відповідачів СФГ «Сім`я Янчинських», ОСОБА_7 ОСОБА_10 про залучення третьої особи та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство юстиції України.

25 березня 2025 року представник відповідача ФГ «Сім`я Янчинських» Немченко Л.А. через систему «Електронний суд» направила відзив на позовну заяву з урахуванням зміни предмета позову, у якому зазначає, що з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 до подання позивачем цього позову минуло майже 15 років. ОСОБА_4 у серпні 2012 року знав про наявність відкритої спадкової справи та спадщини після смерті батька, про що свідчить участь останнього у судових справах, однак із заявою про прийняття спадщини у строк, передбачений законом не звернувся.Матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8 суперечать тим доказам, що подані позивачем при зверненні до суду, які жодним чином не підтверджують, що позивач на момент смерті проживав разом із спадкодавцем. Відповіддю Локачинської селищної ради №711 від 26.08.2024 року, якою стверджується, що ОСОБА_8 не проживав та не був зареєстрований за адресою: с. Хорів Володимирського (Локачинського) району Волинської області, жодним чином не підтверджує факту проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, відповідно до копії Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 12.09.2024 р. №968/02-31 слідує, що останнє місце проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було зареєстровано за адресою: с. Хорів, Локачинський район, Волинської області. Крім цього, будь яких інших доказів того, що позивач зі спадкодавцем були пов`язані спільним побутом чи бюджетом матеріали справи не містять. Єдиним, хто належно прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 є ОСОБА_5 . Судові рішення, про визнання права власності на інше спадкове майно за ОСОБА_5 , ОСОБА_4 - не оскаржував. Таким чином, жодних інших доказів того, що позивач на постійній основі з 2008 року проживав із спадкодавцем та здійснював за ним догляд, останній не надав. Вважає, що в задоволенні вимоги про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно слід відмовити у зв`язку із відсутністю належних, достатніх та допустимих доказів. А відтак, вимога про скасування свідоцтва про право на спадщину, яка, в даному випадку, залежить від встановлення юридичного факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підлягає до задоволення, оскільки жодного порушення щодо видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину не вбачається. Разом з тим, оскільки позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, він вважається таким, що її не прийняв, тому видачею відповідачу ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину права ОСОБА_4 не порушено й правові підстави для визнання недійсним оспорюваного свідоцтва відсутні. Крім того, не було б підстав і для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом навіть і при зверненні ОСОБА_4 із позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки такий строк надається тільки для подання ним заяви про прийняття спадщини нотаріусу. Окрім того, на вимогу про оспорювання свідоцтва про право на спадщину поширюється позовна давність, про що буде подана відповідна заява. Щодо вимоги про визначення часток у статутному капіталі СФГ «Сім`ї Янчинських», то вважає, що така не підлягає до задоволення. Згідно ст.. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, має статус сімейного фермерського господарства, за умови що в його підприємницькій діяльності використовується праця членів такого господарства, якими є виключно члени однієї сім`ї відповідно до статті 3 СК України.. Разом з тим, відповідні обмеження щодо суб`єктного складу членів фермерського господарства (за винятком набуття членства юридичною особою) не стосуються у випадку, коли частка в статутному (складеному) капіталі фермерського господарства належить 100 % одній особі. У такому разі зазначена особа за аналогією механізму відчуження частки учасником товариства з обмеженою відповідальністю, визначеною статтею 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», може відчужити належну їй частку (100 %) іншій особі - не обов`язково члену своєї сім`ї, адже бути головою фермерського господарства має право будь-яка особа і не вимагається, щоб вона була пов`язана родинними/сімейними стосунками з відчужувачем частки в статутному (складеному) капіталі фермерського господарства. В даному випадку, враховуючи, що ОСОБА_5 належала частка у статутному (складеному) капіталі фермерського господарства в розмірі 100 %, останній правомірно відчужив її на користь іншої особи - ОСОБА_7 . Позивач ОСОБА_4 станом на 2014 був членом СФГ «Сім`я Янчинських», а тому його доводи про те, що він не знав, що ОСОБА_7 є засновником та головою Селянського (фермерського) господарства «Сім`я Янчинських» не відповідає дійсності. Позивач, з моменту смерті ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , жодних дій щодо усунення порушень його корпоративних чи спадкових прав - не вчиняв. (т. 2 а.с. 86- 109)

08 квітня 2025 року представник Міністерства юстиції України Кошева Н.І. через систему «Електронний суд» направила пояснення на позовну заяву, у яких зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 228 (далі Положення) Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до підпункту 6 пункту 3 Положення одним з основним завдань Мін`юсту є організація роботи нотаріату. Відповідно до підпунктів 69-72 пункту 4 Положення Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань: здійснює державне регулювання нотаріальної діяльності, зокрема, встановлює умови допуску громадян та посадових осіб органів місцевого самоврядування, уповноважених на вчинення нотаріальних дій, передбачених законом (далі - уповноважені особи), до провадження нотаріальної діяльності, здійснює контроль за організацією нотаріату та нотаріальної діяльності уповноважених осіб, керівництво державними нотаріальними конторами, перевіряє організацію нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, видає та анулює в установленому законом порядку свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видає уповноваженим особам свідоцтво про право на вчинення нотаріальних дій щодо оформлення спадкових прав, встановлює порядок виготовлення та знищення печатки приватного нотаріуса, вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та уповноважених осіб; затверджує порядок проходження стажування уповноваженими особами, порядок проведення перевірки організації нотаріальної діяльності державних, приватних нотаріусів та уповноважених осіб, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, порядок підвищення кваліфікації працівників органів нотаріату, нотаріусів, помічників нотаріусів та уповноважених осіб, установлює правила професійної етики нотаріусів, здійснює аналітично-методичне забезпечення нотаріальної діяльності, узагальнює та регулює нотаріальну практику, готує для нотаріусів та уповноважених осіб роз`яснення з питань, що належать до компетенції Міністерства.

Відповідно до статті 34 Закону № 3425-XII нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, Мін`юст є органом, що наділений контрольними функціями у сфері нотаріальної діяльності, які Міністерство юстиції України реалізовує, зокрема, шляхом проведення перевірок організації діяльності нотаріуса та перевірок виконання нотаріусом правил нотаріального діловодства. Однак, втручання Міністерства юстиції в безпосереднє вчинення нотаріальної дії не допускається. Із позовної заяви вбачається, що існує спір щодо спадкового майна між позивачем та відповідачами. Дії нотаріуса, який видавав свідоцтва про право на спадщину за законом, не оскаржуються, позивач лише наголошує на факт ліквідації Локачинської державної нотаріальної контори. Однак, Міністерство юстиції України не вчиняло жодних дій, що могли порушити права позивача, а також не наділене повноваженнями з відновлення порушених прав. Також, правовідносини, позивача та відповідача, їх вирішення за наслідком вказаної судової справи ніяким чином не впливають і не вплинуть у майбутньому на права або обов`язки Міністерства юстиції України. Таким чином, Мін`юст вважає що його залучено як третю особу до участі у справі безпідставно та необґрунтовано (т. 2 а.с.149-198)

10 квітня 2025 року представник відповідача ФГ «Сім`я Янчинських» Немченко Л.А. через систему «Електронний суд» направила заяву про застосування строків позовної давності, у якій зазначає, що у даній справі спадкодавець ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіту не залишив. ОСОБА_5 , який є сином спадкодавця та спадкоємцем першої черги прийняв спадщину у встановлений законом строк. 30.05.2011 року державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області Дильним І.Г., ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину, що складається з усіх майнових та немайнових прав та обов`язків, що належали ОСОБА_8 на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті, як голові ФГ «Сім`ї Янчинських». Позивач ОСОБА_4 у встановлений законом строк до нотаріуса не звернувся, та, відповідно, свідоцтво про право на спадщину не отримав. Разом з тим, як слідує зі змісту рішення Локачинського районного суду Волинської області від 15 вересня 2014 року у справі №160/575/14-ц відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов визнав, пояснив, що він є членом СФГ «Сім`ї Янчинських», головою якого являється позивач, оформлення права на спадщину необхідно їм для ведення фермерського господарства, він на спадкове майно не претендує, не заперечує проти задоволення позову. Крім того, у рішенні Локачинського районного суду Волинської області від 30 серпня 2012 року у справі №0307/482/2012 за позовом ОСОБА_5 до Локачинської селищної ради, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не претендує на частку у спадковому майні, що залишилося після смерті батька, тому не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок за позивачем.…». Позивач ОСОБА_4 у серпні 2012 року знав про наявність відкритої спадкової справи після смерті батька, про що свідчить участь останнього у судових справах та визнання позовів, однак із заявою про прийняття спадщини у строк, передбачений законом не звернувся, а звернувся лише через 15 років. Таким чином, позивач фактично не проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а тому вважає хибним висновок позивача про прийняття спадщини.

Враховуючи наведені обставини, норми ст.. 252-255 ЦК Українита висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20, вважає, що позивачем пропущений строк для подання позовної заяви в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2011 року, що є підставою для відмови у позові. Просить застосувати строк позовної давності у даній справі в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №551, яке видане державним нотаріусом Локачинської нотаріальної контори Дильним І.Г., а також відмовити у задоволенні даної позовної вимоги (т. 2 а.с. 202-208)

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 14 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

19 травня 2025 року відповідач ОСОБА_7 подав клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень, в якому просив поновити йому процесуальний строк для подання пояснень, оскільки відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.11.2024 №5240 був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби. Мав намір взяти участь у судовому засіданні для надання особистих пояснень щодо обставин справи, однак командуванням військової частини йому відмовлено у наданні відпустки. Разом з тим, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, просить долучити до матеріалів справи письмові пояснення, в яких справжність його підпису посвідчені приватним нотаріусом 16 травня 2025 року. У поясненнях зазначає, що 26 листопада 1999 року створив СФК «Надія» з метою здійснення сільськогосподарської діяльності шляхом укладення договорів оренди земельних ділянок з фізичними особами, які мали земельні паї на території Локачинського району. Йому було відомо про ще одне СФГ «Сім`я ОСОБА_9 », головою якого на той час був ОСОБА_8 , а членами ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 . У 2014 році до нього звернулися брати ОСОБА_15 та ОСОБА_16 із пропозицією викупити їхні корпоративні права, так як мали значні боргові зобов`язання перед третіми особами. Згідно домовленості із братами, ОСОБА_17 , як єдиний засновник фермерського господарства, за договором про передачу прав засновника СФГ «Сім`ї Янчинських» передає йому, ОСОБА_7 , корпоративні права, включає його до складу засновників, а себе виключає із складу засновників, тим самим ОСОБА_7 стає єдиним засновником та головою товариства. У зв`язку із даними змінами 28.10.2014 року було зареєстровано нову редакцію Статуту господарства, членами якого були: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 . Рішенням №2 від 04.12.2014 ОСОБА_7 , як єдиний засновник фермерського господарства, включив до складу членів ОСОБА_5 та інших, та на підставі заяв про вихід виключив зі складу членів: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , у зв`язку з чим 04.12.2014 було зареєстровано додаток до Статуту товариства. Вказує, що всі зміни щодо складу учасників СФГ «Сім`я Янчинських» пройшли державну реєстрацію, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 2014 року по даний час жодної участі у діяльності фермерського господарства не беруть та не брали, жодних претензій до нього як керівника не пред`являли. З 2014 року будь яких проваджень ні позивачем ОСОБА_4 , ні ОСОБА_5 , як членами СФГ «Сім`я Янчинських», щодо скасування вищезазначених рішень засновників не порушувалися, а записи в Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційної дії про зміну складу засновників (учасників) або зміну відомостей про засновників (учасників) не скасовувалися, факти порушення кримінальних справ щодо нього відносно передачі прав селянського фермерського господарства йому невідомі. Доводи ОСОБА_4 про те, що невідома особа ОСОБА_7 є засновником та головою СФГ «Сім`я Янчинських» не відповідає дійсності. Просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю (а.с. 1-9 т. 3)

23 травня 2025 року ОСОБА_6 подала письмові пояснення, в яких зазначає, що з`являтися в судові засідання немає можливості через поганий стан здоров`я та вік. Зазначає, що з 2004 року вона, її чоловік ОСОБА_8 та син ОСОБА_5 на постійній основі проживають за адресою АДРЕСА_1 . З 2006 року по 2018 рік вона проживала та працювала в Італії. У 2008 році чоловік ОСОБА_8 тяжко захворів та потребував постійного стороннього догляду. З даного часу на постійній основі з ним проживав син ОСОБА_4 , який здійснив поховання батька. Вказує, що її чоловік ніколи не проживав у селі Хорів Локачинського району, а до дня смерті проживав у АДРЕСА_1 . Вважає, що після смерті ОСОБА_8 спадкоємцями є двоє його синів: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які на момент смерті проживали з батьком та є такими, що прийняли спадщину, а вона спадщину не прийняла, так як на момент смерті чоловіка з ним не проживала та не вела з ним спільне господарство. Не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і вважає справедливим визнати його право на спадкування після смерті батька (а.с. 38 т.3)

04 червня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 подала заперечення на клопотання про застосування строків позовної давності, мотивуючи його тим, що про заведення спадкової справи після смерті батька в Локачах та видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2011 року, згідно якого брат ОСОБА_17 став власником всіх майнових та немайнових прав, що належали ОСОБА_8 як голові СФГ «Сім`я Янчинських», йому фактично стало відомо після повномаштабного вторгнення росії в Україну у 2022 році. В той час він перебував за кордоном, однак вирішив повертатись в Україну, щоб доглядати матір ОСОБА_6 , а його брат з сім`єю виїхав за кордон. З того часу він почав з`ясовувати, що з господарством та звернувшись до нотаріуса, дізнався, що спадкоємцем фермерського господарства став його брат ОСОБА_5 , а далі невідома йому особа ОСОБА_7 , який не перебуває в жодних сімейних відносинах з його сім`єю. Протягом усього цього часу вважав, що фермерським господарством керує брат ОСОБА_5 . Вважає, що після смерті батька також прийняв спадщину, а тому має право і на частину майнових прав засновника СФГ «Сім`я ОСОБА_9 », у зв`язку з чим Свідоцтво про право на спадщину від 30.05.2011 року підлягає визнанню недійсним та скасуванню, так як видане з порушенням його спадкових прав та інтересів. Зазначає, що строки позовної давності не пропущені і він має право захищати свої спадкові права, а тому заява про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає (а.с. 45 т.3)

14 червня 2025 року відповідач ОСОБА_5 надіслав заяву, у якій зазначає, що з 08.01.2023 проживає у Німеччині. Щодо задоволення позову не заперечує та підтверджує, що ОСОБА_18 на момент смерті батька ОСОБА_8 проживав разом з ним, а тому також є спадкоємцем після його смерті. Просить розглянути справу за його відсутності (т.3 а.с. 74).

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 31 липня 2025 року задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_2 та витребувано у Локачинського районного суду Волинської області належним чином завірену копію рішення суду від 30 серпня 2012 року у справі №0307/482/2012.

Позивач ОСОБА_4 , відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судове засідання 11.09.2025 не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Будь яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду цієї справи без участі позивача та відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позов підтримав та просив його задовольнити. Зазначив, що до 1985 року всі разом проживали у Локачах, потім переїхали у м. Луцьк. Згодом батьки купили стареньку хату із землею, де почали будівництво будинку на два входи. З того моменту він проживав разом з батьком за цією адресою АДРЕСА_1 , де були зареєстровані: він з 2010 року, а щодо батька не пам`ятає. На момент смерті батька, будинок не був зданий в експлуатацію. Весь час він та батько проживали за цією адресою разом, спочатку в недобудованій частині будинку, а потім у тій половині, яка належала йому. В цей час його брат ОСОБА_16 з ними не проживав, а мати була закордоном. Стверджував, що його батько ніколи не проживав та не був зареєстрований в с. Хорів. Зазначив, що про спадкову справу знав, оскільки з братом все оформляли в нотаріуса. Все спадкове майно мало залишитись братові ОСОБА_19 , так як у нього діти, а він один. Тому претензій з приводу спадкового майна не мав, але думав що це стосується лише хати. Приблизно у 2010 році брат звернувся до районної ради з метою впорядкування документів на землю СФГ «Сім`я ОСОБА_9 ». Вважав, що ФГ належить їм обом, а брат лише голова, який займається поточними питаннями господарства. Тобто всіма питаннями щодо фермерського господарства займався ОСОБА_16 , а він не брав участі в організаційних чи фінансових процесах ФГ, але чітко знав, що він є членом такого господарства. З 2019 року перебував за кордоном, у 2022 році повернувся в Україну та почав цікавитися що з ФГ, зокрема цікавило питання землі. Весь цей час він думав, що головою та засновником ФГ є його брат ОСОБА_16 , однак, після отримання інформації з реєстру, дізнався, що головою господарства став незнайома йому особа ОСОБА_7 . Вважає, що його права як спадкоємця порушені, він прийняв спадщину, так як на момент смерті батька проживав разом з ним.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позов з підстав, зазначених у ньому, просила його задовольнити повністю. Зазначила, що основною вимогою в даній справі є встановлення факту проживання сина ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_8 на момент його смерті. Інші вимоги є похідними та залежать від задоволення цієї вимоги. Зокрема ЦК України визначає дві умови для прийняття спадщини: вчинення активної дії- звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту її відкриття та неактивну дію прийняття спадщини шляхом спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Зазначає, що позивач фактично проживав з батьком на момент смерті за адресою АДРЕСА_1 , а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Це підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а також показаннями свідків та відповідача ОСОБА_6 . Зокрема, в реєстраційній формі СФГ «Сім`ї Янчинських» засновник товариства ОСОБА_8 зазначав місце проживання як АДРЕСА_1 , а та обставина, що ОСОБА_8 проживав чи був зареєстрований в с. Хорів не підтверджується належними доказами. Так, спадкодавець мав два сина: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які є спадкоємцями першої черги. Однак, ОСОБА_4 з 2007 року проживав з батьком за адресою АДРЕСА_1 як одна сім`я - доглядав батька, вели спільне господарство, разом будували житло та вподальшому здійснив поховання, що підтвердили допитані судом свідки. ОСОБА_20 скористався своїм право на прийняття спадщини та звернувся в нотаріальну контору із відповідною заявою у строк, передбачений законодавством. Водночас, в матеріалах справи відсутні заяви про відмову ОСОБА_4 від спадщини, а участь у судових засіданнях з приводу спадкових правовідносин не може свідчити про те, що він відмовився від спадщини, яка належить йому з моменту її відкриття. Вважає, що є порушення спадкових прав позивача, а тому Свідоцтво на право на спадщину за законом, яке видано ОСОБА_5 , підлягає визнанню недійсним та скасуванню. З метою ефективного захисту прав позивача та з врахуванням висновків Верховного Суду, вважає, що задоволенню підлягає також позовна вимога ОСОБА_4 про визнання права власності 1/2 частку майнових прав засновника СФГ «Сім`я Янчинських», оскільки був сформований статутний капітал.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 не надала згоду на допит її як свідка на підставі положень ст.. 234 ЦПК України та надала пояснення. Зазначила, що спадкодавець ОСОБА_8 був її чоловіком, шлюб в законному порядку розірваний не був, а позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 є її синами. За адресою АДРЕСА_1 проживали вона, її чоловік та син ОСОБА_21 , ОСОБА_16 з ними не проживав. Укінці 2001 року поїхала в Італію, де безперервно перебувала до 2004 року. Вподальшому приїжджала 1 або 2 рази на рік, остаточно повернулась в Україну у 2018 році. Часто хворіє. Приблизно у 2006 році купили земельну ділянку у м. Луцьк з старою хатою, де тимчасово проживали чоловік та син. У 2007 році на цій земельній ділянці збудували будинок на два входи, довго його облаштовували. Як тільки він був більш менш придатний для проживання, чоловік та син ОСОБА_21 почали в ньому жити та паралельно закінчувати будівельні роботи. На момент смерті чоловіка (рік не пригадує) син ОСОБА_21 проживав з ним за адресою АДРЕСА_1 . Похованням батька займалися брати ОСОБА_16 та ОСОБА_21 . Потім ОСОБА_21 поїхав за кордон та повернувся в Україну у 2020-2021 році, натомість десь в 2023 році за кордон із сім`єю виїхав інший син ОСОБА_16 , який на час розгляду справи в Україну не повертався. Щодо спадщини зазначила, що на момент смерті чоловіка перебувала за кордоном, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась. Знала, що чоловік був головою СФГ «Сім`я Янчинських», але участі у діяльності товариства не брала, особливо питаннями товариства не цікавилась, чи були боргові зобов`язання - не знає. Вважає, що спадщину треба поділити між синами і це буде справедливо. Щодо судових справ з приводу спадкування майна та його оформлення, нічого не знає, жодних заяв з приводу їх розгляду не писала. Не заперечувала щодо задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідачів СФГ «Сім`я Янчинських» та ОСОБА_7 ОСОБА_2 позов не визнала з підстав, зазначених у відзивах. Зазначила, що подані докази у своїй сукупності не є достатніми для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем ОСОБА_8 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 . Всі докази, що наявні в матеріалах спадкової справи свідчать про те, що спадкоємець ОСОБА_8 був зареєстрований в с. Хорів Локачинського району, а доказів про те, що його фактичне місце проживання було за адресою в АДРЕСА_1 матеріали справи не містять. Натомість згідно довідки ЖКП №1386 від 26.07.2004 року підтверджується, що за вказаною адресою був зареєстрований та проживав ОСОБА_17 ще до смерті батька, тоді як відомостей, що ОСОБА_18 проживав разом з батьком на момент його смерті матеріали справи не містять. Показання свідків суперечать як матеріалам справи, так і поясненням позивача ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_6 . Крім того звернула увагу на заяву, яка подана відповідачем ОСОБА_5 про фактично визнання позову. Зазначила, такий перебуває за кордоном, водночас заява написана від руки та направлена з м. Луцька, про що свідчить долучений конверт. Тому така заява є сумнівною щодо справжнього волевиявлення відповідача та не може бути взята до уваги судом.

Також зазначила, що позивач ОСОБА_4 знав про наявність відкритої справи після смерті батька, про що свідчить участь в судових засіданнях, водночас із заявою про прийняття спадщини у строк, передбачений законом, не звертався. Відтак, в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом слід застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні такої позовної вимоги. Між тим, додатковою підставою для скасування свідоцтва про право на спадщину може бути наявність порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому порядку прийняли спадщину. Однак, в даному випадку, жодного порушення щодо видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину не вбачається, так як позивачу ОСОБА_4 було достеменно відомо про даний факт.

Щодо вимоги про визначення часток у статутному капіталі зазначила, що з 2014 року по даний час будь-яких проваджень ні позивачем, ні ОСОБА_5 , ні іншими особами щодо скасування рішень засновників чи усунення порушень корпоративних чи спадкових прав ОСОБА_4 не порушувались, так само як і відсутні відомості про заведення кримінальних справ щодо неправомірного відчуження прав ФГ Янчинським Ю.Я. Також позивач не надав жодної інформації про його участь у здійсненні діяльності СФГ «Сім`я Янчинських»

В судових засіданнях представники третьої особи ОСОБА_3 та ОСОБА_22 підтримали подані письмові пояснення, вважають, що Міністерство юстиції України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено безпідставно. У вирішенні спору поклались на розсуд суду.

Заслухавши сторін та їх представників, представників третьої особи, показання свідків, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України, визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином порушуються (зачіпаються) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що 12 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 звернулася до Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області від імені ОСОБА_4 , з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті його батька ОСОБА_8 , яке складається з майнових прав засновника (частка в статутному капіталі) Фермерського господарства «Сім`я Янчинських» (т. 2 а.с. 12).

Однак, у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом було відмовлено, оскільки не надано документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, а саме на майнові права засновника (частка в статутному капіталі) фермерського господарства «Сім`я Янчинських» та запропоновано звернутися до суду про визнання права власності на майнові права засновника, про що винесено постанову від 12.09.2024 року №968/02-31 (т.1 а.с. 17).

ОСОБА_4 , звертаючись до суду із позовом, покликався на те, що він, як спадкоємець за законом першої черги після смерті його батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняв спадщину шляхом постійного проживання з ним на час відкриття спадщини, а тому має право на частку майнових прав засновника. Звернувшись до нотаріуса, дізнався, що єдиним засновником та головою фермерського господарства є невідома йому особа ОСОБА_7 .

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьоїстатті 1268 ЦК Українивикладений в постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року в справі № 644/4646/23, від 26 липня 2023 року в справі № 641/3893/20, від 07 червня 2023 року в справі № 227/5018/21, від 14 грудня 2022 року в справі № 198/132/21 та інших.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно з пунктом 211 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від від 03.03.2004 року № 20/5 (в редакції, чинній станом на момент смерті спадкодавця- 14.10.2009, втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 296/5 від 22.02.2012), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Отже, у даній справі для підтвердження прийняття спадщини ОСОБА_4 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 як спадкоємця першої черги зі спадкодавцем ОСОБА_8 на час його смерті.

Із матеріалів спадкової справи №35/2010 судом встановлено, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луцьк Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області (т.1 а.с.10).

Після його смерті відкрилася спадщина.

ОСОБА_5 є сином ОСОБА_8 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17 квітня 1975 року (т.2 а.с. 6 на звороті).

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_8 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06 липня 1972 року (т.1 а.с. 11).

ОСОБА_6 була дружиною спадкодавця ОСОБА_8 , про що свідчить відмітка в паспорті (т. 3 а.с. 40).

Отже, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

02 квітня 2010 року ОСОБА_5 , який проживає в АДРЕСА_1 , звернувся до Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_8 , який на день смерті проживав та був зареєстрований в с. Хорів Локачинського району. На підставі вказаної заяви нотаріус завів спадкову справу № 35/2010 до майна померлого ОСОБА_8 (т.2 а.с. 3 на звороті).

Спадкодавець ОСОБА_8 за життя заповіту не склав, що підтверджується витягом із Спадкового реєстру №23330874 (т. 2 а.с. 7)

Згідно довідки Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області від 2010 року № 200, в с. Хорів Локачинського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало ОСОБА_8 , 1943 року народження, який був зареєстрований в с. Хорів, але не проживав в урочище «Заставне» Локачинського району Волинської області і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкове майно складається із селянського фермерського господарства «Янчинських» в користуванні якого було 50,00 га землі, іншого майна не має. У володіння спадковим майном на протязі шести після його смерті вступив син ОСОБА_5 , який не був зареєстрований з померлим за однією адресою. Заповіт від імені померлого не посвідчувався (т.2 а.с. 7 на звороті).

У довідці виконавчого комітету Локачинської селищної ради Локачинського району Волинської області від 05 травня 2010 року № 459 зазначено, що в АДРЕСА_2 знаходиться спадкове майно, яке належало померлому ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.2 а.с. 8).

Згідно з Свідоцтвом на право власності на житловий будинок, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Локачинської селищної ради №171 від 28 жовтня 2008 року, житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 належить ОСОБА_8 на праві приватної власності (т.2 а.с. 4 на звороті).

З довідки Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області від 05 травня 2010 року вих. № 137/02-14 вбачається, що ОСОБА_5 звернувся за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_8 , а тому має право на звернення до Волинського обласного бюро технічної інвентаризації із заявою про видачу витягу з реєстру прав власності та/або виготовлення технічної документації на житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 8 на звороті).

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 30 серпня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Локачинської селищної ради, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно, визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т.3 а.с. 136-137).

30 травня 2011 року ОСОБА_5 , який проживає в АДРЕСА_1 , звернувся до Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_8 , який на день смерті проживав та був зареєстрований в с. Хорів, Локачинського району, на усі майнові та немайнові права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, як голові селянського (фермерського) господарства «Сім`ї Янчинських», юридична адреса якого смт. Локачі, вул.. Колгоспна, 10, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи: серія А00 №399409, ідентифікаційний код 20128959 (т.2 а.с. 9 та на звороті).

30 травня 2011 року державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області Дильним І.Г. видано ОСОБА_5 Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на усі майнові та немайнові права та обов`язки, що належали ОСОБА_8 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, як голові селянського (фермерського) господарства «Сім`ї Янчинських» (т.2 а.с. 10 на звороті).

12 вересня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_8 на право на постійне користування земельною ділянкою площею 50,04 га, яка передана для ведення селянського (фермерського) господарства і розташована на території Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області (т.2 а.с. 11).

12 вересня 2014 року завідувачем Локачинської держнотконтори Дильним І.Г. видано ОСОБА_5 роз`яснення щодо порядку отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування земельною ділянкою, у якому зазначено, що відповідних документів, а саме витягу з Державного земельного кадастру, документу, що посвідчує право спадкодавця на спадкове майно та документу про вартість майна ним не подано, та запропоновано, у випадку відсутності необхідних документів, вирішити питання в судовому порядку (т.2 а.с. 11 на звороті).

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 15 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , Старозагорівської сільської ради, Локачинської РДА про визнання права на спадкове майно, визнано за ОСОБА_5 право на постійне користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства площею 50,04 га, що розташована на території Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області, в порядку спадкування по смерті ОСОБА_8 (т.2 а.с. 102-103).

Проте, постановою Волинського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року за результатами розгляду апеляційної скарги особи, яка не брала участі у розгляді справи СФГ «Сім`я Ячинських», скасовано рішення Локачинського районного суду Волинської області 15 вересня 2014 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , Старозагорівської сільської ради, Локачинської районної державної адміністрації про визнання права на спадкове майно (т.2 а.с. 104-107).

Із витребуваної судом у державного реєстратора Відділу-центру надання адміністративних послуг та державної реєстрації виконавчого комітету Локачинської селищної ради електронної копії реєстраційної справи Селянського (фермерського) господарства «Сім`я Янчинських» встановлено таке.

Відповідно до рішення №1 від 07.06.2011 року про внесення змін до установчих документів, ОСОБА_5 , як спадкоємець у зв`язку зі смертю засновника селянського (фермерського) господарства сім`ї ОСОБА_23 , вступив в склад засновників даного господарства, а також включено в склад членів господарства наступних осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , у зв`язку з чим викладено статут в новій редакції (т.1 а.с. 168).

07 червня 2011 року зареєстровано нову редакцію статуту селянського (фермерського) господарства «Сім`ї Янчинських», затверджену засновником даного фермерського господарства ОСОБА_5 на підставі рішення №1 від 07.06.2011 року (т.1 а.с. 156-165).

Рішенням № 1 засновника СФГ «Сім`ї Янчинських» від 24 жовтня 2014 року ОСОБА_5 , на підставі договору про передачу прав засновника СФГ Сім`ї Янчинських №01 від 24.10.2014 року, виключено зі складу засновників СФГ «Сім`ї Янчинських» ОСОБА_5 та включено в склад засновників СФГ «Сім`ї Янчинських» ОСОБА_7 . Крім того, вирішено, що єдиним засновником та головою СФГ «Сім`ї Янчинських» стає ОСОБА_7 , у зв`язку із чим вирішено затвердити нову редакцію Статуту СФГ «Сім`ї Янчинських» (т.1 а.с. 201).

28 жовтня 2014 року зареєстровано нову редакцію статуту селянського (фермерського) господарства «Сім`ї Янчинських», затверджену засновником даного фермерського господарства ОСОБА_7 на підставі рішення №1 від 24.10.2014 року, членами господаства були: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 (т.1 а.с. 190-200).

Рішенням № 2 від 04.12.2014 ОСОБА_7 , як єдиний засновник фермерського господарства, включив до складу членів ОСОБА_5 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 та на підставі заяв про вихід виключив зі складу членів: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 . У зв`язку із даними змінами 04.12.2014 було зареєстровано додаток до Статуту господарства, де значаться зазначені особи (т. 1 а.с. 223-224)

Відповідно до Витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, єдиним засновником фермерського господарства та його Головою є ОСОБА_7 .

Рішенням № 01/2021 від 02.12.2021 засновником СФГ «Сім`ї Янчинських» ОСОБА_7 внесено зміни до Статуту та затверджено його нову редакцію (т. 1 а.с. 259)

Щодо позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання.

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначав, що спадкове майно після смерті батька прийняв шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, стверджує, що проживав на постійній основі з 2008 року, оскільки батько постійно хворів та потребував допомоги, однак зареєструвався за даною адресою лише у 2010 році. Факт проживання із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця, свідоцтвом про народження, показаннями свідків ОСОБА_40 , ОСОБА_41 .

Отже, для застосування положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, суд має встановити зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання спадкодавця ОСОБА_8 та спадкоємців: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Із матеріалів справи та поданих доказів щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_5 судом встановлено наступне.

У паспорті громадянина України НОМЕР_3 , який виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 12.06.2003 зазначено, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 02 липня 1999 року (т.2 а.с. 5 зворот)

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру на запит суду в порядку ч.8 ст. 187 ЦПК України, ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , дата вказана некоректно (т.1 а.с. 25)

Згідно з копією довідки житлово-комунального підприємства міста Луцьк № 1386 від 26 липня 2004 року, яка видана ОСОБА_6 про те, що вона дійсно проживає: АДРЕСА_1 . Нижче зазначено: чоловік ОСОБА_8 1943 р.н., син ОСОБА_5 , 1975 р.н. (т.3 а.с. 39).

У поданих до Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області заявах, які наявні у матеріалах спадкової справи, а також у Статуті від 2011 року, ОСОБА_5 вказував зареєстроване місце проживання як: АДРЕСА_1 .

Таким чином судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 є АДРЕСА_1 з 1999 року. Доказів, які б підтверджували інше місце реєстрації, матеріали справи не містять.

Із матеріалів справи та поданих доказів судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 з 2010 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 0710- від 09.06.2017 року (т.1 а.с. 12 на звороті). Водночас в матеріалах справи відсутня інформація де і з ким він був зареєстрований до 2010 року.

Щодо зареєстрованого місця проживання спадкодавця ОСОБА_8 , то судом встановлено наступне.

У заяві ОСОБА_5 про прийняття спадщини, поданій в Локачинську державну нотаріальну контору Волинської області 02 квітня 2010 року, зазначено, що ОСОБА_8 на день смерті проживав та був зареєстрований у с. Хорів Локачинського району Волинської області (т.2 а.с. 3 на звороті).

Згідно довідки Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області № 200 від 2010 року, в с. Хорів Локачинського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало ОСОБА_8 , 1943 року народження, який був зареєстрований в с. Хорів, але не проживав в урочище «Заставне» Локачинського району Волинської області і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . У володіння спадковим майном на протязі шести місяців після смерті ОСОБА_8 вступив син ОСОБА_5 , який (закреслено: проживав та був) (дописано: не був) зареєстрований з померлим за однією адресою.

Зі змісту заяви ОСОБА_5 від 30.05.2011 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майнові права, слідує, що ОСОБА_8 на день смерті проживав та був зареєстрований в с. Хорів, Локачинського району Волинської області (т.2 а.с. 9)

У заяві ОСОБА_5 від 12.09.2014 року (наявна в матеріалах спадкової справи №35/2010), зазначено, що ОСОБА_8 на день смерті був зареєстрований в с. Хорів, Локачинського району Волинської області (т. 2 а.с. 11)

Як вбачається із довідки Локачинської селищної ради Волинської області від 26 серпня 2024 року № 711, згідно погосподарських книг ОСОБА_8 не проживав та не був зареєстрований за адресою: с. Хорів Володимирського району Волинського (Локачинського) району Волинської області (т.1 а.с. 13).

У заяві від 12 вересня 2024 року, яка подана представником ОСОБА_1 до Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області від імені ОСОБА_4 , зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 , останнє місце проживання якого було зареєстровано за адресою: село Хорів, Локачинського району (т. 2 а.с. 12).

Оцінивши надані докази, суд позбавлений можливості встановити зареєстроване місце проживання ОСОБА_8 , оскільки довідки Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області № 200 від 2010 року та Локачинської селищної ради Волинської області від 26 серпня 2024 року № 711 суперечать одна одній, водночас з інших заяв спадкової справи вбачається, що ОСОБА_8 був зареєстрований в с. Хорів, Локачинського району, але не проживав там.

Згідно з копією довідки житлово-комунального підприємства міста Луцьк № 1386 від 26 липня 2004 року, яка видана ОСОБА_6 про те, що вона дійсно проживає: АДРЕСА_1 . Нижче зазначено: чоловік ОСОБА_8 1943 р.н., син ОСОБА_5 , 1975 р.н. (т.3 а.с. 39).

У реєстраційній картці про підтвердження відомостей про юридичну особу селянського (фермерського) господарства «Сім`я Янчинських» від 10.11.2005 року, ОСОБА_8 зазначав місце постійного проживання АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 145).

Таким чином, поданими документами частково підтверджується , що станом на 2004 -2005 роки ОСОБА_8 фактично проживав за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з тим, докази, які б підтверджували, що ОСОБА_8 фактично проживав за адресою АДРЕСА_1 у 2008 2009 роках відсутні.

Згідно практики Верховного Суду достатніми та допустимими доказами у справах даної категорії є в тому числі, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства, довідки з лікарень, ін

Для з`ясування питання фактичного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_4 судом були допитані свідки ОСОБА_42 та ОСОБА_43 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_42 , яка є сусідкою ОСОБА_4 , показала, що в свій будинок на АДРЕСА_3 вона заселилась в 1993 році. По сусідству ОСОБА_9 купили земельну ділянку із старою хатою, де почали будівництво нового будинку на 2 входи. Заселились туди в 2007 році. В 2007 році ОСОБА_21 проживав з батьком, який переніс інсульт, доглядав за ним. ОСОБА_8 помер в старій хатині. Чи проживав ОСОБА_16 з ними не пам`ятає. Мама ОСОБА_44 була закордоном. Чи мали вони на той момент інше житло не знає. На даний час ОСОБА_16 закордоном.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_45 , який є сусідом позивача та зятем свідка ОСОБА_42 показав, що фактично з 2003 року проживає по АДРЕСА_3 , їх будинок суміжний з будинком АДРЕСА_1 , хоча зареєстрований за даною адресою з 2016 року. Позивача ОСОБА_4 знає з 2003 року, з моменту, коли він з батьком придбали ділянку та почали будівництво. Дана ділянка була занедбана та ній був непридатний для проживання будинок. Після знесення цього будинку, ОСОБА_21 з батьком проживали у будинку на колесах та паралельно будували нове житло. Жили як сім`я, а коли будинок накрили дахом, то вони зробили в підвальному приміщенні кімнатку, в якій теж проживали. ОСОБА_46 часто бачив на вулиці, віталися. ОСОБА_8 помер десь 2007-2008 рік, хворів. Поховання здійснювали ОСОБА_16 та ОСОБА_21 . Після смерті батька познайомився з ОСОБА_47 , який там не проживав. Потім у новозбудованій хаті проживав ОСОБА_16 із сім`єю та ОСОБА_21 із дружиною. ОСОБА_21 їздив на нетривалі підробітки за кордон на 2-3 місяці, чергувалися з братом.

Крім показань свідків, будь яких інших доказів того, що ОСОБА_4 на постійній основі з 2008 року проживав із спадкодавцем ОСОБА_8 та здійснював за ним догляд, що вони були пов`язані спільним побутом чи бюджетом - позивач не надав, як і не надав жодних документів ні на придбану земельну ділянку зі старим будинком, ні на новостворений житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . У своїх поясненнях ОСОБА_4 зазначав, що у нього були дружина та дитина, однак у який період та за якою адресою він з ними проживав, суду не повідомив та доказів в пітвердження своїх доводів не подав.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту постійного проживання із спадкодавцем, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України).

Тобто, судом встановлено, що надані позивачем докази є недостатніми для підтвердження факту його постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту його постійного проживання із ОСОБА_8 з 2008 року по день його смерті за недоведеністю вимог.

Щодо вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено у статті 1297 ЦК України.

Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна, в даному випадку майнових прав засновника.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).

У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Отже, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення вимог позову, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але якщо позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що єдиним, хто належно прийняв спадщину, та оформив права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 є ОСОБА_5 . В даному випадку жодного порушення щодо видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину не вбачається, оскільки він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строк, передбачений ст.. 1270 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_4 у серпні 2012 року знав про наявність відкритої спадкової справи після смерті батька, про що свідчить його участь у судових засіданнях по справах про визнання права власності на спадкове майно, однак із заявою про прийняття спадщини у строк, передбачений законом, не звернувся.

У рішенні Локачинського районного суду Волинської області від 30 серпня 2012 року у справі №0307/482/2012 за позовом ОСОБА_5 до Локачинської селищної ради, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не претендує на частку у спадковому майні, що залишилося після смерті батька, тому не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , за позивачем ОСОБА_5 (т.3 а.с. 136-137

Разом з тим, як слідує зі змісту рішення Локачинського районного суду Волинської області від 15 вересня 2014 року у справі №160/575/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_4 у судовому засіданні позов визнав, пояснив, що він є членом СФГ «Сім?ї Янчинських», головою якого являється позивач, оформлення права на спадщину необхідно їм для ведення фермерського господарства, він на спадкове майно не претендує, не заперечує проти задоволення позову. (т. 2 а.с. 102-103)

Покликання позивача на те, що він вважав, що брат прийняв спадщину тільки на будинок, а ФГ належить їм обом, не заслуговують на увагу, оскільки спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року в справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року в справі № 532/1550/23 (провадження № 61-4145сво24)).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Суд звертає увагу, що з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 до подання позивачем цього позову минуло майже 15 років, а ОСОБА_4 висловив як прямо, так і своєю поведінкою, що не буде реалізовувати своє право на оспорення. В матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_4 оскаржував судові рішення про право власності на інше спадкове майно, яке прийняв ОСОБА_5 . Таким чином, позивач, з моменту смерті ОСОБА_8 -14.10.2009, жодних дій щодо усунення порушень його спадкових чи корпоративних прав не вчиняв. А тому спроба ОСОБА_4 здійснити право на оспорення через 15 років суперечитиме попередній його поведінці і призводить до припинення зазначеного права.

Судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, не порушене, а тому підстав для застосування строків позовної давності немає.

Враховуючи вищенаведене, оскільки не підлягають до задоволення позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини і визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на спадкове майно, яке складається з усіх майнових та немайнових прав та обов`язків, що належали померлому ОСОБА_8 як голові СФГ «Сім`я Янчинських», а тому суд відмовляє в задоволенні похідних вимог про визначення часток у статутному капіталі СФГ «Сім`я Янчинських».

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

При цьому суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Враховуючи наведене та дослідивши докази у цій справі, суд не бере до уваги заяви відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в яких вони фактично визнають позов, оскільки прийняття таких заяв судом та їх задоволення призвело б до порушення прав та інтересів інших відповідачів. Крім того, варто зазначити, що ОСОБА_5 , перебуваючи закордоном, відправив таку заяву до суду з м.Луцька, а ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що не пам`ятає, що подавала до суду будь-які заяви, що ставить їх під сумнів.

Щодо пояснень представників Міністерства юстиції України, то такі долучені до матеріалів справи та прийняті судом до уваги, однак мотиви щодо залучення третьої особи без самостійних вимог викладені в ухвалі суду від 20.03.2025 року.

Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно із ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відтак, враховуючи, що у задоволені позову належить відмовити повністю, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22), неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачів адвокат Я.Кінах зазначила про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а саме: витрат на правничу допомогу адвоката - 15 000,00 грн, які просила стягнути із позивача. Однак представник відповідача не надала суду до закінчення судових дебатів доказів на підтвердження розміру таких витрат, а також не заявляла, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення, а тому суд залишає таку заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77, 81, 82, 223, 244, 247, 263-265,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Фермерського господарства «Сім`я Янчинських», ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство юстиції України, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, визначення часток у статутному капіталі, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація щодо сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 ;

Відповідачі: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_5 ;

ОСОБА_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_6 ;

Фермерське господарство «Сім`я Янчинських», адреса місцезнаходження: 45500, селище Локачі, вул. Колгоспна, 10, Володимирський район, Волинська область, ;

ОСОБА_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_7 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство юстиції України, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького,13, код ЄРДПОУ 00015622.

Повний текст рішення складено та проголошено 19.09.2025 року.

Суддя Локачинського районного суду О.І. Безп`ятко