Суддя Ритов Я. М.
Справа № 644/6643/25
Провадження № 2/644/3850/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22 вересня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Ритова Я.М.,

за участю секретаря Швайка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів,

установив:

Адвокат Смиковська Алла Миколаївна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 23.09.2014 року по 28.07.2025 року (включно) у розмірі 70 395,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач та відповідач перебували у зареєстровану шлюбі з 24.06.2006 року, шлюб розірвано 12.12.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої, відповідач повинен сплачувати позивачу аліменти у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.09.2014 року та до досягнення дитиною повноліття, згідно заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.12.2014 року, на підставі якого, відкрито виконавче провадження № 51034466 Зарічним ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області.

ОСОБА_2 , за весь час з моменту відкриття виконавчого провадження, аліменти сплачувались вкрай нерегулярно і не в повному обсязі, у зв`язку з чим, за період з 23.09.2014 року по 21.07.2025 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 140 791,59 грн., на яку, держаним виконавчцем, накладено штраф у розмірі 70 395,79 грн. Відповідно до розрахунку, сума пені за прострочення сплати аліментів за період з 23.09.2014 року по 28.07.2025 року (включно) в загальному розмірі складає 3 041 039,55 грн. Детальний розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів за період з 23.09.2014 року по 28.07.2025 року здійснено з урахуванням приписів ч. 1 ст. 196 СК України, а також висновків Верховного Суду.

Оскільки, загальна сума пені за прострочення сплати аліментів складає 3 041 039,55 грн., однак, з огляду на приписи ч. 1 ст. 196 СК України, сума пені не може бути більшою 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, тобто більше - 140 791,59 грн., а також з урахуванням того, що максимальний розмір пені дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», тому сума пені, яка підлягає стягненню становить 70 395,80 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 30 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) осіб.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час, дату та час розгляду справи повідомлялдись, остання надала заяву, в якій просила справу розглядати без її та позивача участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, на підставі ухвали Індустріального районного суду міста Харкова від 22 вересня 2025 року проведено заочний розгляд даної справи, згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до наступного.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.12.2014 року, з ОСОБА_2 , 1983 року народження, стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 вересня 2014 року та до досягнення нею повноліття.

На підставі вищевказаного рішення суду,06.05.2016 року старшим державним виконавцем Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області відкрито виконавче провадження № 51034466.

Як вбачається з розрахунку державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість зі сплати аліментів за вищевказаним рішенням суду, станом на 21.07.2025 року становить 140 791,59 грн.

При цьому, відповідачем періодично з 2017 року по 21.05.2025 року сплачувались аліменти, що підтверджукється листом в.о. начальнкиа Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, листом начальника Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 135689 від 24.07.2025 року.

Як вбачається з листа Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 135417 від 23.07.2025 року, 22 липня 2025 року державним виконавцем, керуючись ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з наявністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів понад три роки, яка утворилась з 23.09.2014 року по 21.07.2025 року, та складає 140 791,59 грн., було накладено штраф у розмірі 70 395,79 грн.

Позивачем надано до суду розрахунок пені за аліментами, які нараховані за період з 23.09.2014 року по 28.07.2025 року включно, та сплата яких прострочена у вказаний період, проведеного позивачем на підставі розрахунку державного виконавця, згідно якого, пеня складає 3 041 039,55 грн.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно із частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій або бездіяльності особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Так, судом досліджено розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, де державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 51034466 по стягненню аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини встановлено розмір заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу у сумі 140 791,59 грн. за період з вересня 2014 року року по липень 2025 року включно.

Отже, позивачкою правильно визначений період, за який виникла заборгованість зі сплати аліментів та пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16.

Тобто, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується (постанова КЦС ВС від 19 січня 2022 у справі № 711/679/21).

Судом досліджено розрахунок по сплаті пені (неустойки) за заборгованість по сплаті аліментів, наданий позивачкою.

Отже, з урахуванням розрахованої державним виконавцем заборгованості по аліментам, суд вважає правильним запропонований позивачкою розрахунок пені по аліментам, що належать до стягнення з відповідача на користь позивача.

Зазначений розрахунок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові КЦС ВС від 19 січня 2022 у справі № 711/679/21 (№ в ЄДРСР 102704816), яка прийнята за касаційною скаргою, зміст якої свідчить, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості по аліментам, проведений державним виконавцем в межах виконавчого провадження та своїх повноважень, він є чинним, ніким не оспорений та не скасований, ревізія його розміру не є предметом розглядуваної справи, і саме вказане є визначальним для правильного вирішення справи.

З огляду на не доведеність існування обставин, які можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання покладеного на нього обов`язку зі сплати аліментів, тобто своєї вини у несплаті аліментів, визначених судовим рішенням, суд дійшов висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 70 395,80 грн.

Згідно ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до саттті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач та її представник довели суду свою правову позицію по справі про нарахування відповідачу до сплати неустойки (пені) за порушення ним грошового зобов`язання, за несплату аліментів, а отже, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з урахуванням наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду, позовну заяву подано до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-283, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 70 395 (сімдесят тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Я.М. Ритов