Справа № 461/6610/25
Провадження № 4-с/461/20/25
УХВАЛА

10.09.2025 року, Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.

при секретарі судового засідання Курилюк А.І.,

за участі:

представника заявника ОСОБА_1

представника приватного виконавця Дяківа В.Б.,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про визнання звіту суб`єкта оціночної діяльності неправомірним, визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської обласні Білецького Ігоря Мироновича в частині використання звіту суб`єкта оціночної діяльності про оцінку майна у виконавчому провадженні, визнання протиправними дій та рішень приватного виконавця пов`язаних із визначенням у виконавчому провадженні вартості належних боржнику нежитлових приміщень та зобов`язання приватного виконавця вчинити певні дії, стягувач ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаною скаргою, яку мотивувала тим, що рішенням Галицького районного суду міста Львова від 22.10.2024 р. та постановою Львівського апеляційного суду від 25.06.2025 р. задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 . Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 14 334 872 грн. 17 коп. Також, в рахунок погашення заборгованості, звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення адміністративного будинку загальною площею 128,5 кв. м, а саме: нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху будинку АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_3 ,, шляхом продажу цього предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

В подальшому, постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.M. від 18.07.2025 року було відкрито виконавче провадження № 78660589 за виконавчим листом № 461/3008/24.

01.08.2025 року постановою приватного виконавця призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

05.08.2025 року у виконавчому провадженні складено звіт про оцінку майна, а саме, нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв.м., що належать на праві приватної власності ОСОБА_3 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно звіту вартість таких приміщень становить 20059000 грн.

Заявник не погоджується з оцінкою, наведеною у звіті, здійсненого в межах виконавчого провадження, оскільки вона є заниженою.

Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2025р. № у справі №757/41122/23-к належне скаржнику майно арештоване в кримінальному провадженні № 0001170 від 20.09.2019 року.

Заявник зазначає, що належне їй на праві власності майно було внесене до Єдиного державного реєстру активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні. При цьому, як встановлено з наявної у вказаному реєстрі інформації, станом на 15.05.2024 року оціночна вартість таких нежитлових приміщень площею 128,5 кв.м. визначена в сумі 163 654 000,00 грн.

У скарзі заявник вказує, що способом доведеності неправильності звіту оцінювача, є його рецензування. Тому, 15.08.2025 року вона звернулась до виконавця із заявою про проведення рецензування. Оскільки виконавцем таке рецензування не було призначене, вона звернулась за рецензією до Львівського обласного осередку громадської організації «Всеукраїнська спілка оцінювачів». Згідно отриманої рецензії, наданий звіт оцінювача не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Наголосила, що підставою проведення оцінки належного їй майна, стала постанова про опис та арешт майна від 21.07.2025 року. Однак у зазначеній постанові не вказано кількості кімнат (приміщень), їх площі та призначення, матеріалів стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення, інформацію про підсобні приміщення та споруди, тобто така постанова вона не відповідає вимогам ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Із змісту постанови вбачається, що опис проводився у відсутності боржника, відомості про те, що остання відмовилися від підпису у постанові не вказані. При цьому в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що боржник був належним чином повідомлений про здійснення опису майна або іншим чином перешкоджав йому.

Також, у матеріалах виконавчого провадження відсутній супровідний лист чи інші документи про скерування копії постанови про опис та арешт майна сторонам. Виконавцем не скеровано на адресу скаржника, як боржника по виконавчому провадженню, постанову виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності.

Зазначила, що приватним виконавцем не здійснено всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій, спрямованих на визначення вартості арештованого майна саме за взаємною згодою сторін виконавчого провадження,

Так законом передбачена можливість сторін виконавчого провадження узгодити вартість майна боржника у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника. Однак, в порушення вказаних законодавчих норм, приватний виконавець в один і той самий день- 21.07.2025 року здійснив як прийняття постанови про арешт майна боржника, так і постанови про опис та арешт майна боржника, якою фактично призначив експерта (оцінювача) з метою визначення вартості описаного майна, не надавши сторонам виконавчого провадження можливість узгодити вартість належного боржнику нерухомого майна.

Приватний виконавець не проінформував боржника про призначення суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки майна, не роз`яснив боржнику, який є іпотекодавцем нерухомого майна, щодо якого приватним виконавцем вчинялись дії реалізації такого майна, про можливості за спільною згодою з іпотекодержателем визначити вартість арештованого майна.

Додатково повідомила, що на час ознайомлення боржника з матеріалами виконавчого провадження, які були надані приватним виконавцем 11.08.2025 року, у них була відсутня заявка на реалізацію належного боржнику майна, незважаючи на те, що таке майно вже подано для його реалізації до ДП «Сетам».

ОСОБА_3 зазначила, що належні їй на праві власності приміщення об`єднані з приміщеннями загальною площею 99, 5 кв м., які належать ОСОБА_5 та знаходяться за тією ж адресою на першому поверсі будівлі. Таким чином, належні їй та ОСОБА_5 приміщення складають собою одне ціле. При цьому, належні їй приміщені не мають самостійного виходу, доступ до них можливий виключено через суміжне приміщення, яке належить ОСОБА_5 . Водночас, в порушення вимог ЦПК України, виконавець звернув стягнення на майно боржника та здійснив оцінку майна без виділення частки божника у майні, яке фактично є спільним.

Повідомила, що перебування належного боржнику майна під арештом на підставі судових рішень, які набрали законної сили та є чинними, є об`єктивною перешкодою для призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для визначення вартості майна та передачі описаного та арештованого майна для примусової реалізації у відповідності до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження». А тому, усунення порушень, допущених виконавцем можливе лише шляхом зняття з реалізації на прилюдних торгах арештованого майна, з подальшим визначенням результатів вартості зазначеного майна у чіткій відповідності до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» та вчинення дій, спрямованих на усунення суперечностей щодо вартості арештованого майна.

З урахуванням вищевикладеного, просила суд:

-визнати Звіт суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 від 05.06.2025р. про оцінку майна у виконавчому провадженні № 78660589, а саме: нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв.м., що належать на праві приватної власності ОСОБА_3 та знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , неправомірним;

-визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича в частині використання Звіту суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 від 05.06.2025р. про оцінку майна у виконавчому провадженні № 78660589, а саме: нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв.м., що належать на праві приватної власності ОСОБА_3 та знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ;

-визнати протиправними дії та рішення приватного виконавця, виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича пов`язані з визначенням у виконавчому провадженні № 78660589 вартості належних боржнику ОСОБА_3 нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича усунути допущені при призначенні та проведенні оцінюванні майна боржника порушення у виконавчому провадженні № 78660589 шляхом зняття з реалізації на прилюдних торгах належних боржнику ОСОБА_3 нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 та в подальшому визначити результати вартості зазначеного майна у чіткій відповідності до вимог ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження».

Рух скарги у суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.08.2025 року скаргу ОСОБА_3 було прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 25.08.2025 року було визнано явку приватного виконавця (його представника) обов`язковою в судове засідання.

Ухвалами суду від 04.09.2025 року було відмовлено:

-у задоволенні клопотання представника приватного виконавця про залишення без розгляду скарги ОСОБА_3 ,

-у задоволенні клопотань заявника про долучення доказів до матеріалів скарги та про зупинення передачі на реалізацію арештованого майна.

Протокольною ухвалою суду від 10.09.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника заявника про долучення доказів до матеріалів скарги, у зв*язку з пропущенням строків на подання доказів та відсутністю поважних причин пропуску такого строку.

Встановлені судом фактичні обставини.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.10.2024 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 13000152 гривень 22 коп. за договором позики від 12 лютого 2016 року, зареєстрованого у реєстрі за № 250, та договором про внесення змін до договору позики від 23 червня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1347, посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 було звернено стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно: нежитлові приміщення адміністративного будинку, загальною площею 128,5 кв.м., а саме: нежитлові підвальні приміщення та приміщення першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_3 , на підставі договору дарування, посвідченого 13 червня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01, в рахунок погашення за договором позики від 12 лютого 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 250, та договором про внесення змін до договору позики від 23 червня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1347, посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р., заборгованості у розмірі 13000152 (тринадцять мільйонів сто п`ятдесят дві тисячі) гривень 22 коп., шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 12590 гривень 01 коп.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25.06.2025 року рішення Галицького районного суду міста Львова від 22 жовтня 2024 року було змінено, викладено другий, третій та четвертий абзаци його резолютивної частини у новій редакції, а саме, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 14 334 872 (чотирнадцять мільйонів триста тридцять чотири тисячі вісімсот сімдесять дві) грн. 17 коп. боргу за договором позики від 12 лютого 2016 року та договором про внесення змін до договору позики від 23 червня 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р. в реєстрі за N 250 і N 1347 відповідно, що складається з:

- 8 021 999 грн. 59 коп. основна сума боргу за договором позики;

- 1 424 536 грн. 75 коп. - прострочені проценти за ставкою 20 % за користування позикою за період від 12 лютого 2016 року до 23 червня 2018 року;

- 3 727 482 грн. 54 коп. - прострочені проценти за ставкою 10 % за користування позикою за період від 23 червня 2018 року до 12 лютого 2023 року;

- 1 160 853 грн. 29 коп. - інфляційні втрати, нараховані на проценти за користування позикою, за період від 12.03.2016 року до 24.02.2022 року.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у розмірі 14 334 872 (чотирнадцять мільйонів триста тридцять чотири тисячі вісімсот сімдесять дві) грн. 17 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення адміністративного будинку загальною площею 128,5 кв.м., а саме: нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху будинку АДРЕСА_1 , які на підставі договору дарування, посвідченого 13 червня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, належать на праві власності ОСОБА_3 , шляхом продажу цього предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 34 633 (тридцять чотири тисячі шістсот тридцять три) грн. 19 коп. в якості різниці судових витрат, які понесли сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження (ідентифікатор доступу 2Е52А1ГББ2В0) постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича від 18.07.2025 року було відкрито виконавче провадження № 78660589 з примусового виконання виконавчого листа № 461/3008/24, виданого Галицьким районним судом м. Львова.

18.07.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем винесено постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення з боржника основної винагороди.

21.07.2025 року приватним виконавцем Білецьким І.Р. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 , а саме, накладено арешт на нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху, загальною площею 128,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 21.07.2025 року приватним виконавцем Білецьким І.Р. винесено постанову про опис та арешт вищевказаних нежитлових приміщень(нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху заг. пл. 128,5 кв.м., реєстраційний/кадастровий номер 01, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), що належать ОСОБА_3 .

Постановою приватного виконавця Білецького І.Р. від 01.08.2025 року у вказаному виконавчому провадженні призначено суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 , який має сертифікат від 03.12.2021за № 888/21, виданий Фондом державного майна України. Запропоновано суб`єкту оціночної діяльності суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_6 , надати звіт про вартість майна а саме: нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху заг. пл. 128,5 кв.м., реєстраційний/кадастровий номер 01, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Попереджено суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.

Постановою приватного виконавця від 05.08.2025 року було виправлено описку в постанові від 01.08.2025 року, вирішено вважати правильним номер сертифікату суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 4/2025, який виданий 15.07.2025 року.

Згідно звіту про оцінку майна, а саме нежитлових підвальних приміщень та приміщень 1-го поверху, загальною площею 128,5 кв.м., що належать на праві приватної власності ОСОБА_3 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , їхня ринкова вартість, станом на дату оцінку, становить 20059000 грн. без ПДВ, Дата огляду об`єкта оцінки 05.08.2025 року, дата оцінки 05.08.2025 року, дата завершення складання звіту 08.08.2025 року.

Згідно рецензії на Звіт про оцінку майна: нежитлові підвальні приміщення та приміщення першого поверху, загальною площею 128,5 м?, що належить на правах приватної власності ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , наданого Львівським обласним осередком Громадської організації «Всеукраїнська спілка оцінювачів», підписаного ОСОБА_7 , від 14.08.2025 року № 14/08/25, звіт класифікується за ознакою абзацу чотири пункту 67 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Судом встановлено, що вищевказані нежитлові приміщення, що належать на праві власності ОСОБА_3 , приватним виконавцем Білецьким І.Р. були виставлені на продаж з прилюдних торгів за допомогою системи «Сетам». Номер лоту: 583445, посилання - https://setam.net.ua/auction/578811.

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єма нерухомого майна належні заявнику нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху, загальною площею 128,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 є предметом іпотеки згідно з іпотечним договором від 12.02.2016 року, укладеного між іпотекодавцем ОСОБА_3 та іпотекодержателем ОСОБА_4 , посвідченого Сиротяком Ю.Р., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, 12 лютого 2016 року в реєстрі за № 250.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2023 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 26.09.2024 року, в рамках кримінального провадження №0001170 від 20.08.2019 року було накладено арешт в тому числі на належні заявнику нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху, загальною площею 128,5 кв.м.

04.07.2024 року між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (установник управління) з однієї сторони, та Товариством з обмеженого відповідальністю «ТРАНСГОСП» (управитель) було укладено договір управління активами.

Згідно з п.1.1 договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, установник управління передає управителеві на певний строк, визначений у пункті 1.3 розділу 1 договору, нерухоме майно (далі майно або активи), визначені у Переліку активів, що передаються в управління, що с невід`ємною частиною договору (додаток до договору) в управління, а управитель зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном (активами) в інтересах установника управління (код ДК 021:29.9 кб відображене в інших розділах).

Відповідно до додатку до договору від 04.07.2024 № 747 активом є:

-об`єкт нерухомого майна адміністративний будинок за реєстраційним номером 101, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3836,3 кв.м. Його ринкова вартість складає 151468200 грн.

-об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за реєстраційним номером 101, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99,5 кв.м. та об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення адміністративного будинку за реєстраційним номером 01, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,5 кв.м. Їхня ринкова вартість становить 12185800 грн(дані за посиланням скаржника, зазначеним у скарзі з загальнодоступних джерел).

Аргументи учасників справи

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити повністю з підстав викладеній у ній.

Представник стягувача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги повністю.

Крім того, від стягувача до суду надійшли письмові заперечення, у яких останній зазначив, що боржник після відкриття виконавчого провадження і вчинення 21.07.2025 року інших дій (опис та арешт майна) у визначений законом строк зазначених рішень не оскаржила. Повідомив, що договір про управління, на який посилається заявник та який укладений між АРМА та управителем стосується всього будинку, а не конкретного спірного приміщення, яке належить заявнику, водночас спірне приміщення у додатку до вказаного договору оцінено в 6,7 млн грн. Крім того, вказав, що згідно договору оренди, укладеного між заявником та ТОВ «Лакі Дент» вартість належних ОСОБА_3 приміщень погоджено у розмірі 20 млн грн., що є менше ніж у звіті оцінки по виконавчому провадженні. Зазначив, що аналіз змісту рецензії на предмет викладених у ній зауважень, вказує, що надана рецензія є неналежним доказом та не доводить невигідних умов реалізації спірного нерухомого майна, оскільки така рецензія складена без оригіналу звіту про оцінку вартості майна; в рецензії зазначено лише те, що звіт про оцінку нерухомого майна не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; відсутність попередження про кримінальну відповідальність; висновки, наведені в рецензії на звіт, є загальними, без аналізу будь-яких конкретних порушень здійснених суб`єктом оціночної діяльності при проведені оцінки нерухомого майна, наявності факту недоліків висновку, які б вплинули на результати оцінки. При цьому, для суду заявник інших доказів не подала. Повідомив, що будинок в цілому 1929 року забудови є пам`яткою, згідно наказу МКІП №14 від 18.01.2021 року, однак це не означає автоматичної цінності кожного приміщення, особливо підвального. Окремі частини будинку можуть не мати самостійної культурної цінності. У законі та методиці зазначено, що для визнання майна пам`яткою необхідна наявність облікової картки та паспорту об`єкта, охоронного договору й акта обстеження. Однак, заявником не надано жодного такого документа, остання не укладала охоронного договору пам`ятки як власник приміщення, який зобов`язаний укладати такі договори. Зазначив, що ухвала (постанова) про опис та арешт майна не є предметом цієї скарги і взагалі не оскаржувалася в установленому порядку. Відтак, оскільки заявник проігнорувала встановлений законом строк та не оскаржувала жодну постанову про арешт чи опис, сам факт арешту та умови його здійснення стають безспірними. Також наголосив, що у даному виконавчому провадженні боржник не скористалася правом подати свою оцінку належного їй нерухомого майна в 10-денний термін і не надавала жодної зустрічної пропозиції ціни після арешту та опису майна. Таким чином, виконавець діяв відповідно до закону, самостійно за спливом 10 днів після арешту визначивши вартість спірного приміщення через призначення оцінювача. Жодних порушень процедури при цьому не було, навпаки, дії виконавця цілком збігаються з передбаченим законом порядком оцінки у випадку відсутності згоди сторін. Повідомив, що законодавством передбачено, що продаж арештованого майна здійснюється шляхом прилюдних торгів (зокрема, в електронній системі СЕТАМ). Факт проведення аукціону можна перевірити по публічній інформації: виконавцем оголошено торги, лот розміщено на платформі, а тому доводи заявника про відсутність заявок є безпідставними, адже аукціон оголошено і лот розміщено згідно з вимогами закону. Додатково зазначив, що у разі наявності іпотеки пріоритет її задоволення визнається вищим за будь-які інші обтяження, накладені пізніше, що підтверджується відповідними правовими позиціями Верховного Суду. А тому доводи заявника, що накладений в рамках кримінального провадження арешт на спірні нежитлові приміщення є перешкодою для їх оцінки та продажу шляхом прилюдних торгів є безпідставними. Також наголосив, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про поділ майна чи виділення частки у спірному приміщенні. Усі наявні правовстановлюючі документи (свідоцтво, виписка з реєстру прав) засвідчують, що приміщення є у приватній особисті власності ОСОБА_3 . А тому немає жодних свідчень про спільну власність таких нежитлових приміщень чи їх введення у власність інших осіб.

Представник приватного виконавця у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги повністю, оскільки приватним виконавцем дотримані всі вимоги ЗУ «Про виконавче провадження». Подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що системний аналіз приписів нормативно-правових актів у сфері примусового виконання рішень свідчить про те, що арештоване нерухоме майно може бути реалізованим в порядку примусового виконання з арештами, заборонами, а також з арештами накладеними на підставі ухвал суду, які хоч і виконавець не вправі знімати, однак такі мають бути знятими судом після реалізації такого майна. Крім того, просив врахувати що згідно правових позицій Верховного Суду ухвала слідчого судді у кримінальному провадженні не є підставою для невиконання рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно.

Зазначив, що як вбачається зі змісту Рецензії, яка долучена боржником до скарги, оцінювач (рецензент) не був повідомлений про кримінальну відповідальність за ухилення від дачі висновку та дачу завідомо неправдивого висновку, відтак цей доказ є недопустимим та не може братися судом до уваги.

Мотиви прийняття рішення судом.

Статтею 129-1 Конституції України, проголошено, що судове рішення є обов`язковим до виконання і контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Одночасно у ч. 3 ст.13 Закону України " Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень наданих йому законом.

Отже, держава гарантує реалізацію безспірних прав, які витікають із судового рішення. Цій меті слугує передбачена державою система процесуальних засобів, які застосовуються для реалізації судових рішень після їх ухвалення.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси особи і є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із ч.1 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон №1404-VIII), під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Щодо вимоги про зобов`язання приватного виконавця усунути допущені при призначенні та проведенні оцінюванні майна боржника порушення у виконавчому провадженні № 78660589 шляхом зняття з реалізації на прилюдних торгах належних боржнику ОСОБА_3 нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 та в подальшому визначити результати вартості зазначеного майна у чіткій відповідності до вимог ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», суд зазначає наступне.

В Законі України "Про виконавче провадження", а саме в абз. 2 ч. 5 ст. 57 чітко зазначено, що оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати 22 червня 2023 року м. Київ у cправі № 910/5361/22 зазначив наступне.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини 12 статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Таким чином, передумовою для застосування передбаченої цією нормою заборони вжиття заходів забезпечення позову є проведення торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі конкурсної, аукціонної, тендерної комісії (комітету), який проводить відповідну публічну конкурсну процедуру.

Отже, імперативна норма частини 12 статті 137 ГПК України чітко визначає суб`єктний склад учасників публічних конкурсних процедур, у відносинах з проведення яких не допускається вжиття заходів забезпечення позову, спрямованих на припинення, відкладення, зупинення чи інше втручання в такі процедури. Зокрема, до кола відповідних учасників включено саме призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру, але аж ніяк не певну призначену державним органом особу чи посадову особу.

За таких обставин, у розрізі спірних правовідносин об`єднана палата зазначає, що відповідним державним органом або суб`єктом у розумінні частини 12 статті 137 ГПК України не є ДП "Сетам", яке хоча і має статус організатора електронних торгів згідно з наказом Міністерства юстиції України від 29.03.2019 № 1008/5, однак за організаційно-правовою формою взагалі є самостійним суб`єктом господарювання.

З цих же підстав не можна вважати державного або приватного виконавця відповідним державним органом або суб`єктом, оскільки виходячи зі змісту статей 7, 16 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", зазначені виконавці уповноважені державою одноособово, а не в складі комісії, здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку. При цьому законодавець у частині 2 статті 16 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" навіть уточнив, що приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності, що виключає його статус суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Отже, з метою формування єдиної правозастосовчої практики в питанні застосування норми частини 12 статті 137 ГПК України в такій категорії спорів (визнання недійсними результатів електронного аукціону (торгів) з реалізації арештованого майна) та недопущення можливостей довільного трактування цієї норми об`єднана палата вбачає підстави для відступу від висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо питання застосування положень частини 12 статті 137 ГПК України в подібних процесуальних правовідносинах, викладеного в постанові від 01.02.2023 у справі № 910/1539/21 (910/8758/21), оскільки у випадку, якщо такий захід забезпечення позову, як зупинення продажу (реалізації) майна, застосовується судом у межах розгляду позову про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту та супроводжується припиненням, відкладенням, зупиненням чи іншим втручанням у проведення електронного аукціону (торгів), що в рамках примусового виконання судового рішення проводяться органом державної виконавчої служби/приватним виконавцем та/або ДП "Сетам", яким доручено здійснення функцій з організації електронних торгів, то на правовідносини вжиття зазначеного заходу забезпечення позову на час підготовки та проведення електронних торгів не поширюється дія положень частини 12 статті 137 ГПК України, якими заборонено вжиття заходів забезпечення позову, спрямованих на будь-яке втручання в проведення публічних конкурсних процедур (їх припинення, відкладення, зупинення тощо), оскільки ані державний чи приватний виконавець, ані ДП "Сетам" не входять до чітко визначеного законодавцем суб`єктного складу учасників публічних конкурсних процедур (державний орган, орган місцевого самоврядування, призначений державним органом суб`єкт у складі комісії).

У даній справі суд керується нормами ЦПК України, які містять аналогічні положення щодо такого заходу забезпечення позову, з урахуванням вищезазначеної правової позиції Верховного Суду. Так, приписами пунктом 5 частини 1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, оскільки у випадку, якщо такий захід забезпечення позову, як зупинення продажу (реалізації) майна, застосовується судом у межах розгляду позову про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту та супроводжується припиненням, відкладенням, зупиненням чи іншим втручанням у проведення електронного аукціону (торгів), що в рамках примусового виконання судового рішення проводяться органом державної виконавчої служби/приватним виконавцем та/або ДП "Сетам", яким доручено здійснення функцій з організації електронних торгів, то на правовідносини вжиття зазначеного заходу забезпечення позову на час підготовки та проведення електронних торгів не поширюється дія положень пункт 5 частини 1 статті 150 ЦПК України, якими заборонено вжиття заходів забезпечення позову, спрямованих на будь-яке втручання в проведення публічних конкурсних процедур (їх припинення, відкладення, зупинення тощо), оскільки ані державний чи приватний виконавець, ані ДП "Сетам" не входять до чітко визначеного законодавцем суб`єктного складу учасників публічних конкурсних процедур (державний орган, орган місцевого самоврядування, призначений державним органом суб`єкт у складі комісії).

Крім того, питання зупинення реалізації майна боржника у виконавчому провадженні розглядалося за окремим клопотанням скаржника і у його задоволенні було відмовлено.

Щодо пріоритетності арештів на майно у виконавчому провадженні.

Згідно із ч.ч. 6, 7 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

При вирішенні у даній справі питання законності передачі на реалізацію Предмету іпотеки при наявності арешту у кримінальній справі, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, де Велика Палата Верховного Суду вказала, що «заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Іпотека або арешт нерухомого майна, що накладається виконавцем у межах виконавчого провадження, мають ту ж саму мету. Тому іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше. У цьому разі заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, не є перешкодою для реалізації майна, а покупець такого майна набуває право власності на нього вільним від зазначених обтяжень. Якщо ж майно не буде реалізоване, а іпотека буде припинена або буде знятий арешт, накладений виконавцем (зокрема, у випадку повного виконання боржником свого обов`язку), то заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, і надалі виконуватимуть функцію забезпечення позову».

У постанові від 06.09.2024 у справі № 909/893/17 Верховний Суд виснував: ухвала слідчого судді у кримінальній справі не є підставою для невиконання рішення суду про звернення стягнення на іпотечне та заставне майно, обтяження на яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав раніше ухвали про накладення арешту у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що іпотека нерухомого майна та заборона його відчуження були зареєстровані у 2016 році, тобто раніше накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2023 року арешту у кримінальному провадженні, що не створює перешкод чи заборони приватному виконавцю для передачі на реалізацію іпотечного майна. В спірному випадку іпотека нерухомого майна має пріоритет накладенню арешту у кримінальному провадженні № 0001170.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що продаж майна боржника з публічних торгів у виконавчому провадженні за наявності чинного його обтяження арештом у кримінальній справі може бути підставою недійсності правочину з відчуження такого майна чи визнання незаконними дій державного виконавця у виконавчому провадженні, якщо таке обтяження має вищий пріоритет, порівняно з пріоритетом іпотеки та арешту нерухомого майна, що накладений виконавцем у межах виконавчого провадження (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19). У протилежному випадку судовий арешт майна може бути несправедливо використаний на шкоду іпотекодержателю та на користь іншого кредитора, чиї вимоги виникли пізніше.

Щодо резензування звіту.

Згідно постанови Верховного Суду від 14 листопада 2024 року у справі № 824/128/23 одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження під час проведення виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 15 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець приймає постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Експертом або спеціалістом може бути будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться у постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надавати усні рекомендації щодо дій, які виконуються в його присутності (частини перша-третя статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із частинами першою-третьою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем (частина п`ята статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (стаття 3 ЗаконуУкраїни «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Відповідно до частин першої, шостої статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

За положеннями статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ об`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним (замовником) необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Згідно із частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Згідно з пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Пунктами 50-55 Національного стандарту № 1 визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Отже, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», з урахуванням вимог Національного стандарту № 1.

Суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби, і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу.

Звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 08 січня 2024 року в справі № 2-3894/09 (провадження № 61-8199св23), від 08 серпня 2024 року в справі № 824/10/23 (провадження № 61-5854ав24).

Встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Подібні за змістом висновки висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18), і враховано судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи, а також у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 168/828/16-ц (провадження № 61-21793св18), від 07 лютого 2024 року у справі № 607/12426/18 (провадження № 61-4767св23), від 10 вересня 2024 року в справі № 754/10703/22 (провадження № 61-9923св24).

Водночас визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 308/12150/16, від 20 березня 2019 року в справі № 821/197/18/4440/16, від 20 липня 2022 року в справі № 910/10956/15).

Водночас Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.

Тобто зазначений Закон передбачає, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який у межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника.

У свою чергу, Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку приватного виконавця здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 826/6706/18, від 01 липня 2020 року в справі № 2-1160/11, від 27 серпня 2020 року в справі № 295/11078/14, від 03 лютого 2021 року в справі № 442/649/17.

Установивши, що приватний виконавець виконавчого округу Білецький І.М. під час вчинення виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв у межах наданих йому повноважень, у порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Також, згідно з наказом Фонду державного майна України від 08.06.2017 за №924 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Фонду державного майна України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 06.07.2017 за №825/30693 (дата набрання чинності 01.08.2017), внесено зміни до пункту 3.6 розділу ІІІ Положення про порядок рецензування звітів про оцінку майна та майнових прав рецензентами, що працюють у штаті Фонду державного майна України, його регіональних відділень та представництв, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 31.10.2011 за №1585/1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.11.2011 за №1351/20089 (із змінами).

Аналіз наведених положень Положення №1585/1 у взаємозв`язку із положеннями частини 1 статті 13 Закону № 2658-III дає суду підстави стверджувати, що рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на підставі, серед іншого, письмового запиту органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та осіб, які заінтересовані у неупередженому критичному розгляді оцінки майна.

Відповідно до пункту 3.1 розділу III Положення №1585/1 у випадках, передбачених пунктом 2.1 розділу II цього Положення, до письмового запиту на проведення рецензування додається оригінал звіту про оцінку майна, який має бути прошитий (прошнурований), пронумерований, скріплений підписом суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, що проводив оцінку. Винятки можуть стосуватися лише випадків, передбачених пунктами 3.4 і 3.6 цього розділу.

Положеннями пунктів 3.4, 3.6 розділу III Положення №1585/1 у разі надходження запитів від правоохоронних та контролюючих органів державної влади щодо проведення процедури рецензування звітів про оцінку майна допускається рецензування копій таких звітів. Текст документа відтворюється повністю. Обсяг копії звіту про оцінку майна має бути однаковим з оригіналом звіту (описова частина, розрахункова частина та всі додатки). У копіях повинні відображатися всі виправлення, зроблені в оригіналі. Копія звіту про оцінку майна має бути виконана якісно: всі аркуші копії звіту про оцінку майна (з додатками до нього у повному обсязі, що містить оригінал звіту), мають бути чіткими. Копія звіту про оцінку майна не може містити у додатках інших документів, окрім тих, що містить оригінал звіту про оцінку майна. Замовники рецензії не можуть доповнювати копію звіту про оцінку майна, що додається до запиту про рецензування, іншими документами. Копія звіту про оцінку майна виготовляється та засвідчується в установленому законодавством порядку. Надіслана копія звіту про оцінку майна, що не відповідає зазначеним вище вимогам, до розгляду не приймається та повертається заявнику для оформлення її належним чином.

Під час судового розгляду представник приватного виконавця стверджував, що оригінал звіту знаходиться у матеріалах виконавчого провадження. Ні ОСОБА_3 , ні її представник не зверталися до нього за отриманням засвідченої в установленому порядку копії. Отже, рецензія була здійснена на підставі ксерокопії, не засвідченої підписом та печаткою ні приватного виконавця, ні оцінювача.

Крім того, слушними є зауваження представників виконавця та стягувача, посилаючись на постанову Верховного Суду від 20 лютого 2024 року справа № 520/3663/15-ц (провадження № 61-12965св23), що Рецензію на звіт про оцінку майна від 14 серпня 2025 року, підготовлену на запит боржниці поза порядком, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», та рецензентом, не повідомленим про кримінальну відповідальність за ухилення від дачі висновку та дачу завідомо неправдивого висновку, судом не може бути прийнято до уваги, як свідчення заниженої ціни об*єкта нерухомості. Як вбачається з зі змісту рецензії, яка долучена боржником до скарги, оцінювач(рецензент) не був повідомленим про кримінальну відповідальність за ухилення від дачі висновку та дачу завідомо неправдивого висновку, відтак цей доказ є недопустимим.

При цьому, копія охоронного договору на об*єкт нерухомості, надана представником скаржника для огляду у судовому засіданні, не містила всіх необхідних додатків, що ставить під обґрунтований сумнів їх врахування рецензентом під час виготовлення рецензій, оскільки з її змісту не вбачається їх аналіз. Об*єктивних причин неподання вказаних документів приватному виконавцю для врахування оцінювачем, - суду повідомлено не було.

Представник скаржника посилався на вартість майна, визначену договором управління активами, який був укладений 04.07.2024 року між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (установник управління) з однієї сторони, та Товариством з обмеженого відповідальністю «ТРАНСГОСП» (управитель) було укладено договір управління активами.

У п. 1.2 договору визначено, що згідно зі звітом про оцінку майна від 15.05.2024 № б/н ринкова вартість активів станом на 11.03.2024 становить 163 654 000 грн (без ПДВ, що підтверджується рецензуванням Звіту про оцінку майна від 20.05.2024 № б/н.

Поряд з цим, судом встановлено, що згідно з додатком до договору, який відповідно до п.1.1 договору є його невід`ємною частиною, така ринкова вартість стосується наступних активів:

- об`єкт нерухомого майна адміністративний будинок за реєстраційним номером 101, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3836,3 кв.м. Його ринкова вартість складає 151468200 грн.

- об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за реєстраційним номером 101, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99,5 кв.м. та об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення адміністративного будинку за реєстраційним номером 01, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,5 кв.м. Їхня ринкова вартість становить 12185800 грн.

З огляду на наведене, належні заявнику приміщення оцінені в суму 12185800 грн. разом з нежитловими приміщеннями загальною площею 99,5 кв.м., що повністю спростовує доводи сторони заявника в цій частині.

Щодо добровільного врегулювання вартості нерухомості.

Згідно зі статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Оскільки у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника, стягувач та боржник у виконавчому провадженні ні усно, ні письмово не повідомили приватного виконавця про досягнення згоди щодо визначення вартості майна боржника, - приватний виконавець діяв у відповідності до правових приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, з висновку про вартість об*єкта оцінки вбачається, що такий був оглянутий 05 серпня 2025 року. Об*єкт оцінки зазначений як нежитлові підвальні приміщення та приміщення першого поверху загальною площею 128,5 квадратних метрів. Вказано, що являє собою одне приміщення поверху(інд.№7) площею 67 квадратних метрів та два приміщення підвалу(інд.№228 і №229) площею 61, 5 що розташовані у восьмиповерховому нежитловому будинку. Вхід у оцінювані приміщення, на момент огляду, здійснюється через суміжні приміщення, що не є об*єктом оцінки. Зазначений матеріал стін, перекриття, висота приміщень першого поверху, підвалу, рік побудови будинку та його технічний стан. Згідно постанови виконавця від 21.07.2025 були описані та арештовані нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху заг. пл. 128,5 кв.м., реєстраційний/кадастровий номер 01, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , тобто зазначені всі істотні дані, які ідентифікують об*єкт нерухомості для його оцінки в межах виконавчого провадження.

Щодо не виділення часток приватним виконавцем, суд встановив що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно розмір частки боржника ОСОБА_3 становить «1» на підставі договору дарування.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що дії приватного виконавця щодо визначення вартості цього майна здійснено належним суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання з дотриманням встановленої процедури, а відтак відсутні підстави для задоволення скарги.

Керуючись статтями 447-453 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про визнання звіту суб`єкта оціночної діяльності неправомірним, визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської обласні Білецького Ігоря Мироновича в частині використання звіту суб`єкта оціночної діяльності про оцінку майна у виконавчому провадженні, визнання протиправними дій та рішень приватного виконавця пов`язаних із визначенням у виконавчому провадженні вартості належних боржнику нежитлових приміщень та зобов`язання приватного виконавця вчинити певні дії,- відмовити повністю.

Повний текст ухвали виготовлено 15 вересня 2025 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко