справа №176/2163/25
провадження №2/176/1198/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23 вересня 2025 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Гусейнова К.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2025 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 19580 грн, суми сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн, а також судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 09.12.2024року між Товариством з обмеженою відповідальності «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір надання коштів у кредит №73624954, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно з п.2.1 Договору кредиту, за цим Договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію з надання кредиту.

Відповідно до п.п.2.2. Договору Кредиту, сторони встановили наступні параметри та умови кредиту:

-сума кредиту 11000 грн.;

-строк кредитування/строк договору 30 днів;

-процентна ставка/день 0,500%;

-комісія за надання кредиту 15% від суми наданого Кредиту, що у гривневому еквіваленті складає 1650 грн.;

-процентна ставка за понадстрокове користування Позикою (Пеня) за день, Сторонами відповідно до умов п.п.2.4. Договору становить 4,0% вдень.

Відповідно до п.п.11.1.1 Договору позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо кредитодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування», ст.7 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до п.11.1.2 Договору позичальник до моменту підписання Договору вивчив умови Договору та Правила надання грошових коштів та банківських металів у кредит, що розташовані на веб-сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, а його зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, йому зрозумілі.

Позикодавець на виконання умов Договору кредиту надав Позичальнику грошові кошти у сумі 11000 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок, котрий надано Позичальником та міститься в реквізитах Договору позики, що підтверджується відповідною Довідкою про укладення договору (Ідентифікацію) фінансової установи (додається).

Позичальником під час укладення Договору кредиту №73624954, пройдено ідентифікацію, шляхом використання Системи BankID Національного банку. Далі, за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора на веб-сайті TOB «МуCredit», який відповідач отримав на зазначений номер телефону, підписано (акцептовано) пропозицію про укладення Договору кредиту (оферти), графік платежів, підтверджено укладення Договору кредиту, отже Договору кредиту №73624954 від 09.12.2024 року, укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Істотні умови договору, такі як сума кредиту, строк, процентна ставка, комісія та відповідальність за невиконання/неналежне виконання зобов`язання погоджено в Договорі кредиту, який містить електронний підпис відповідача з одноразовим ідентифікатором.

В свою чергу, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з неповерненням заборгованості та відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором кредиту №73624954 від 09.12.2024 року, станом на дату здійснення розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 становить 19580 грн., яка складається з:

-заборгованості за основним боргом - 11000 грн;

-заборгованості по процентам за користування -1650 грн;

-заборгованість по відсоткам за понадстрокове користування - 5280 грн;

-заборгованість за комісією - 1650 грн.

На підставі вищевикладеного представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 19580 грн, а також судовий збір у розмірі 3028 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином. Заперечень від представника позивача щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, не надходило. В позовній заяві представник позивача просив розглядати справу в порядку спрощеного провадження, без участі позивача та зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечують.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Москвічова А.С. на адресу суду надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві представник відповідача зазначає, що відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що позичальнику була надана уся необхідна інформація відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відсутність документального підтвердження такої інформованої згоди означає, що кредитодавець не забезпечив дотримання законодавчих вимог до укладення договору, що ставить під сумнів його юридичну дійсність.

Представник відповідача також звертає увагу суду, що в матеріалах справи немає інформації про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності позичальника, яка б підтверджувала його право підписувати договір та брати на себе фінансові зобов`язання. Відсутність належної перевірки ідентифікації може свідчити про недотримання кредитодавцем стандартів, передбачених законодавством про захист персональних даних та запобігання відмиванню доходів, отриманих злочинним шляхом. Це ставить під сумнів законність та юридичну силу укладеного договору, оскільки ідентифікація є важливим елементом, який забезпечує безпеку укладення правочинів в електронному середовищі.

Відповідно до чинного законодавства України, кредитні договори повинні мати чітку і прозору процедуру укладення, з детальним роз`ясненням усіх умов позики, процентних ставок, комісій та інших витрат. На думку представника відповідача, у даному випадку, ці вимоги не виконано, що може призвести до порушення прав відповідача, як споживача фінансових послуг.

Також, відповідач вважає, що ознайомлення з Офертою та укладення кредитного договору через гіперпосилання в «особистому кабінеті» не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, порушує його права як споживача відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про захист прав споживачів». Використання виключно гіперпосилання для ознайомлення з Офертою, на думку представника відповідача, не забезпечує належного інформування клієнта про умови договору, особливо щодо положень, які мають бути зрозумілими та прозорими для прийняття обґрунтованого рішення.

Відповідач, не визнає дійсність Кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ОТП), оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Надіслання SMS із кодом не забезпечує належної ідентифікації, оскільки не підтверджує, що саме позичальник, а не третя особа, використав цей код, натиснув кнопку «ТАК» і, таким чином, уклав договір.

Позивачем додано до позовної заяви довідку ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000028458/ТНПП від 09.05.2025 року, яка, на думку позивача, доводить, що було успішно перераховано грошові кошти у сумі 11000 грн. 00 коп. на платіжну карту НОМЕР_1 , інших доказів перерахування грошових коштів відповідачу позивачем не було надано.

Однак, представник відповідача вважає, що довідка не є доказом перерахування кредитних коштів відповідачу, оскільки в них не вказано отримувача, номер його картки, договір за яким здійснюється перерахування. Вказано лише номер картки частково, докази того що вказана картка є карткою відповідача в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивач до суду не подав виписку з рахунку відповідача, на який зараховувались грошові кошти. До позовної заяви позивач додав розрахунки заборгованості без номерів та дат, що на думку відповідача неможна розглядати, як доказ існування заборгованості за кредитним договором.

Отже, представник відповідача вважає недоведеним факт існування заборгованості відповідача за кредитним договором №73624954 від 09.12.2024 року.

Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» положення частини 5 статті 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так, протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%. Тобто, зазначеною нормою права визначено, який саме розмір денної процентної ставки має діяти в договорах про споживче кредитування протягом визначених законом періодів.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» зобов`язано надавачів фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

Враховуючи зазначене, представник відповідача вважає, що наданий позивачем розрахунок не є належним та допустимим доказом у справі, а розрахунок відсотків в останньому зроблено всупереч чинному законодавству.

Відповідач також не погоджується із вимогами щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи принципи розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, приймаючи до уваги, що у даній категорії справ вже сформувалася стала судова практика, що в свою чергу не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі, а також відсутність судових засідань за участю сторін, представник відповідача вважає, що витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн є завищеними.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 09 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №73624954, відповідно до умов якого Товариство зобов`язалось передати позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 11000 грн, а позичальник зобов`язується повернути таку ж саму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію у розмірі 15% на день. Пунктом 2 обумовлено розмір процентної ставки за понадстрокове користування позикою за день 4%, розмір пені на день 4%, розмір орієнтовної реальної річної процентної ставки 2617,16 %, орієнтовна загальна вартість кредиту 14300 грн. Строк позики визначено в пункті 2.2, а саме 30 днів (а.с.7-14).

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить відповідний пункт Договору позики.

Відповідно до п.11.1.1.-11.1.3. позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування», ст.7 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України, ознайомився на сайті з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки зі знижкою; до моменту підписання Договору вивчив умови договору та Правила надання коштів та банківських металів у кредит, що розміщені на веб-сайті, його зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі. Позичальник підтвердив, що договір уклався ним без нав`язування, відповідає його вільному вибору, намірам та інтересам, а інформація, надана кредитодавцем є зрозумілою та достатньою для прийняття усвідомленого рішення (а.с.10-13).

В Паспорті споживчого кредиту, підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором, також зазначена інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (а.с.15-16).

Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було відправлено йому на електронну пошту 09.12.2024 року о 14:05:21, що підтверджується Довідкою про укладення договору (ідентифікацію) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.24).

Факт перерахування позивачем грошових коштів 09.12.2024 року у сумі 11000 грн на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 підтверджено довідкою №КД-000028458/ТНПП від 09.05.2025 року, виданою ТОВ «ФК «Фінекспрес» (а.с.25-26).

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно із ст.638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем.

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої обов`язки за Договором надання коштів у кредит №73624954 від 09.12.2024 року, в той час як відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та згідно матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за основним боргом у розмірі 11000 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1650 грн, заборгованості по відсоткам за понадстрокове користування кредитом у розмірі 5280 грн, заборгованості за комісією у розмірі 1650 грн (а.с.28-29).

Стосовно доводів відповідача щодо розміру процентної ставки слід зазначити наступне.

22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі: Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

У п.4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону за№3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у п.3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

При цьому, згідно п.17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.

Однак позивач, незважаючи на те, що кредитний договір № 73624954 від 09.12.2024 року укладено після прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів, відповідно до вимог чинного законодавства, в частині нарахування щоденної процентної ставки за понадстрокове користування кредитом і нараховував відповідачу відсотки за понадстрокове користування кредитними коштами у розмірі 4% на день в період з 08.01.2025 року по 19.01.2025 року, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки, визначений законодавством.

З огляду на вказане, зазначені вище дії позивача безумовно порушували права відповідача, порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування щоденної відсоткової ставки за понадстрокове користування кредитом у розмірі 4 % на день значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 % та були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору такі підлягатимуть зміні з врахуванням положень законодавства.

Таким чином, за період з 08.01.2025 року по 19.01.2025 року позивач, виходячи з розміру кредиту 11000,00 грн., мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 110,00 грн на день (1%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за понадстрокове користування кредитом, право на стягнення яких має позивач, складає 1320 грн. (12 днів * 110,00 грн.).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим відсоткам за понадстрокове користування у розмірі 1320 грн.

Доводи відповідача про те, що договір міг бути укладений третіми особами без його відома, оскільки надсилання sms із кодом не забезпечує належної ідентифікації, не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем надано докази, що зазначений договір підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора та містить інформацію про позичальника, а саме прізвище, ім`я та по-батькові, його паспортні дані, індивідуальний податковий номер, місце проживання. Доказів того, що персональні дані відповідача були використані третіми особами, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій ОСОБА_1 не звертався.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за Кредитним договором у розмірі 11000 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 1650 грн, заборгованості по відсоткам за понадстрокове користування кредитом у розмірі 1320 грн та заборгованості за комісією у розмірі 1650 грн, що разом складає 15620 грн.

Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2415,6 грн (15620 х 3028 / 19580 грн).

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7100 грн суд зазначає наступне.

За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Положенням п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору №03-08/2023 про надання правничої допомоги від 03.08.2023 року; копію додаткової угоди №4 від 06.05.2025 року до договору про надання правничої допомоги; реєстр №4 від 06.05.2025 року до договору про надання правничої допомоги; акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14.05.2025 року, відповідно до якого АО «Правовий діалог» надало ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» послуги з правничої допомоги на суму 7100 грн, платіжну інструкцію №168325 від 19.05.2025 року про сплату на користь АО «Правовий діалог» 7100 грн (а.с.32-43).

З платіжної інструкції №168325 від 19.05.2025 року вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було сплачено 7100 грн за юридичні послуги відповідно до договору №03-08/2023 від 03.08.2023 року (а.с.43).

Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7100,00 грн, суд приймає до уваги викладене нижче.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

Тому суд, при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, враховує клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат на правову допомогу, а також те, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення з відповідача на користь позивача до 3000,00 грн витрат на правову допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 514, 536, 610, 612, 625, 626, 629, 638, 639, 1046-1049, 1054, 1056 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 137, 141, 263, 265, 274 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (, юридична адреса: 01010, м.Київ, пл.Арсенальна, буд.1-Б) заборгованість за Договором надання коштів у кредит №73624954 від 09.12.2024 року в розмірі 15620 (п`ятнадцять тисяч шістсот двадцять) гривень, які складаються з: 11000 грн заборгованість за основним боргом, 1650 грн заборгованість за процентами; 1320 грн заборгованість за процентами за понадстрокове користування; 1650 грн заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ЄДРПОУ 39861924, юридична адреса: 01010, м.Київ, пл.Арсенальна, буд.1-Б),витрати по сплаті судового збору у розмірі 2415,6 гривень та 3000 гривень - витрати на правову допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Кімал ГУСЕЙНОВ