23.09.2025 Суддя Маркосян М. В.
Справа № 644/4798/25
Провадження № 2/644/3231/25
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

23 вересня 2025 року.

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі головуючої судді Маркосян М.В.,

За участю секретаря судового засідання Лєпілової В.В.

Представника відповідача Іванченко А.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

справу за позовом ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №321398091 від 26.07.2024 на суму 42005,20 грн.., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12984,47 грн.; заборгованості за відсотками 29 020,73 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Харкова від 04.06.2025 було відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні.

До суду відповідачем подано відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав фактичної відсутності заборгованості та наявності порушеної справи про банкрутство №922/4047/24 щодо ОСОБА_1 яка розглядається Господарським судом Харківської області., зазначає, що позивач був зобов`язаний заявити свої вимоги у справу про банкрутство.

До суду 22.09.2025 надійшла заява позивача, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» про закриття провадження у справі, до заяви додана електронна довіреність на представника, який має право представляти інтереси ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», з усіма повноваженнями, наданими стороні у справі.

У судове засідання позивач не з`явився, від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача, не заперечила проти її задоволення, однак заявила клопотання про компенсацію судових витрат відповідача, а саме витрат на правничу допомогу у сумі 12000,00 грн із посиланням на частину 5 статті 142 ЦПК України, оскільки у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Вважає, що дії ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» щодо подання позову у місцевий загальний суд є необґрунтованим, адже, на думку представника відповідача, позивачу було достеменно відомо про порушення справи про банкрутство відносно ОСОБА_1 , тож заявити вимоги до цього боржника ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язано було виключно в межах процедури банкрутства.

Розглядаючи зазначені заяви сторін у справі, суд виходить з такого.

Виходячи з положень п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення заяви без розгляду.

Стаття 13 ЦПК України передбачає право позивача на власний розсуд розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору, у зв`язку з чим виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій: залишити позов без розгляду, чи закінчити судовий розгляд справи.

Оскільки позивач, користуючись своїм правом на ініціювання заяви про залишення без розгляду позовної заяви, просить залишити позов без розгляду, що не суперечить чинному законодавству, суд знаходить, що позовну заяву слід залишити без розгляду.

Підстав для відмови в прийнятті заяви про залишення заяви без розгляду судом не встановлено.

Стосовно компенсації понесених відповідачем судових витрат, суд зазначає таке.

Частиною 6 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч.1 ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (ч.1 ст. 131-2 Основного Закону). Відповідно до ч.1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу регулюються ст.. 137 цього Кодексу.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є завданням та однією із основних засад цивільного судочинства (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України). Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України). Отже, додаткове рішення у справі може бути винесене у разі вирішення справи судом по суті з ухваленням рішення суду (у тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати).

Суд зазначає, що ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідача з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Розподіл витрат у разі залишення позову без розгляду відбувається у порядку, встановленому ст. 142 ЦПК України. Згідно з ч.5 цієї статті у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відповідно до ч.6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст. 141 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм процесуального закону, якими врегульовано питання розподілу судових витрат (ст.141, 142 ЦПК України) дає підстави для висновку, що в разі залишення позову без розгляду та заявлення вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зобов`язаний виходити з положень ч.5 ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною. При цьому, заявнику необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні (ухвалі суду), які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Тобто стягнення з позивача компенсації понесених учасником справи витрат, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Зважаючи на те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, саме відповідач, звертаючись до суду із заявою про розподіл судових витрат, повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому залишенням його без розгляду.

У Верховному Суді склалася стала та послідовна практика застосування цієї норми процесуального закону. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат у разі закриття провадження у справі (як і залишення позову без розгляду) можливе саме у випадку необґрунтованості дій позивача, та звертала увагу, що сам по собі факт закриття провадження у справі/залишення позову без розгляду не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмету спору, ні свідоме порушення позивачем правил підсудності та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Верховний Суд також неодноразово вказував, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожним таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача". Окрім того, поняття "необґрунтовані дії позивача" не є тотожним поняттю "необґрунтований позов", адже законодавець свідомо визначив як підставу для компенсації саме дії позивача, які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору позов. Тобто предметом дослідження в даному випадку не може бути надання оцінки обґрунтованості позовних вимог, яка здійснюється судом при прийнятті рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 зазначила, що при компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 130 ГПК України (ч.5 ст. 142 ЦПК України) має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Представник відповідача, в усній заяві про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу вважає, що доказом необґрунтованості дій позивача є сам факт подання позову до суду, з чим категорично не погоджується суд, адже можливість захисту прав у судовому порядку є основною засадою судочинства, правового суспільства та принципом Верховенства права.

Сторона може помилятись щодо підсудності, не бути обізнаною щодо наявності судової справи стосовно відповідача, або, дійсно, діяти не сумлінно та навмисно намагатись стягнути заборгованість в порушення норм Кодексу України з процедур банкрутства., однак доказів таких навмисних необґрунтованих дій представником відповідача надано не було, навпаки, як тільки представником відповідача було заявлено у відзиві про наявність справи про банкрутство №922/4047/24, позивачем було подано заяву про залишення позову без розгляду.

На підставі викладеного, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача.

На підставі вищенаведеного, оскільки заява позивача про залишення позовної заяви без розгляду подана до початку розгляду справи по суті, керуючись ст.142, ст. 257 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни про компенсацію судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача відмовити.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» ( адреса: 14017, місто Чернігів, вул.Жабинського, будинок 13, ) до ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Марина МАРКОСЯН