ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 308/7234/22

провадження № 61-2963св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Закарпатська обласна рада, Закарпатське обласне комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт «Ужгород»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Закарпатської обласної ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року у складі судді Придачук О. А. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Куштана Б. П., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся о суду з позовом до Закарпатської обласної ради, Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород» (далі ? ЗОКП «МА Ужгород») про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що рішенням шостої сесії VIII Закарпатської обласної ради № 577 від 19 травня 2022 року достроково розірвано контракт від 21 травня 2021 року № 2 між ним та Закарпатською обласною радою, звільнено його з посади директора ЗОКП «МА Ужгород» з 20 травня 2022 року на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України. Оригінал зазначеного рішення ради було надіслано до підприємства засобами фельд`єгерського поштового зв`язку 20 травня 2022 року. 09 червня 2022 року ЗОКП «МА Ужгород» прийняло дублюючий наказ № 68/о «Про звільнення директора ЗОКП «МА Ужгород» ОСОБА_1».

Вказане рішення вважає таким, що прийняте з істотними порушеннями вимог Положень, затверджених рішеннями Закарпатської обласної ради за № 339 від 29 липня 2021 року та № 338 від 29 липня 2021 року, а саме Положення про порядок проведення оцінки діяльності керівників підприємств, установ, організацій - об`єктів спільної власності громад, сіл, міст Закарпатської області та Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ, організацій - об`єктів спільної власності громад, сіл, міст Закарпатської області в частині внесення подання безпосередньо на пленарному засіданні сесії та проекту рішення після затвердження порядку денного та прийняття його сесією ради.

Оскаржуване рішення прийнято Закарпатською обласною радою всупереч вимог законодавства про працю, зокрема, положень пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України. Так, у пункті 20 контракту з керівником підприємства від 21 травня 2021 року № 2 наведено перелік підстав дострокового розірвання контракту та звільнення керівника з посади за ініціативи власника. Цей перелік є вичерпним, погоджений сторонами контракту і розширеному тлумаченню будь-якою з сторін не підлягає. Натомість, всупереч вимогам законодавства згідно з рішенням № 576 від 19 травня 2022 року Закарпатська обласна рада вирішила відмовити у затвердженні звіту директора ЗОКП «МА Ужгород» за період з 01 червня 2021 року по 30 листопада 2021 року.

При цьому він перебував на посаді керівника підприємства у цей звітний період протягом шести місяців, тоді як відповідно до вимог пункту 2 Положення про порядок оцінки діяльності керівників підприємств, установ та організацій об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області», затвердженого рішенням 3 третьої сесії VIII скликання від 29 липня 2021 року № 339, не оцінюється діяльність керівників, які обіймають посаду менше одного року. Таким чином, не затвердження звіту керівника підприємства, який перебуває на посаді менше одного року, не може слугувати підставою дострокового розірвання контракту та звільнення керівника.

ОСОБА_1 просив суд:

поновити його на займаній посаді директора ЗОКП «МА Ужгород» з дня звільнення шляхом визнання протиправним та скасування рішення шостої сесії VIII скликання Закарпатської обласної ради від 19 травня 2022 року № 577 «Про звільнення директора ЗОКП «МА Ужгород» і дублюючого наказу ЗОКП «МА Ужгород» від 09 червня 2022 року № 68/о «Про звільнення директора ЗОКП «МА Ужгород» ОСОБА_1»;

стягнути з ЗОКП «МА Ужгород» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

стягнути судові витрати;

допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення шостої сесії VIII скликання Закарпатської обласної ради від 19 травня 2022 року № 577 «Про звільнення директора ЗОКП «МА Ужгород» та наказ ЗОКП «МА Ужгород» від 09 червня 2022 року № 68/о «Про звільнення директора ЗОКП «МА Ужгород» ОСОБА_1».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ЗОКП «МА Ужгород» з 20 травня 2022 року.

Стягнуто із ЗОКП «МА Ужгород» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 травня 2022 року по 17 травня 2023 року у розмірі 813 927,54 грн.

Стягнуто з ЗОКП «МА Ужгород» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Додатковим рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року стягнуто із Закарпатської обласної ради на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач був призначений на посаду директора ЗОКП «МА Ужгород» 21 травня 2021 року, а отже станом на 19 травня 2021 року - дата прийняття оскаржуваного рішення обласної ради, перебував на посаді менше одного року, і оцінка його діяльності згідно з вимогами Положення, затвердженим рішенням третьої сесії VIII скликання від 29 липня 2021 року № 339 (далі - Положення № 339), проводитися не могла. Крім того, позивач стверджує, що Закарпатською обласною радою не дотримано порядок проведення оцінки, встановлений Положенням № 339. В той же час, Закарпатською обласною радою не надано доказів дотримання вказаного порядку, зокрема графіку проведення оцінки діяльності керівника комунального підприємства, доведення такого до відома керівника, створення відповідної комісії, складення відгуку, погодження такого з заступником голови ОДА, до повноважень якого віднесено координацію роботи у відповідній галузі та доведення до відома керівника. Однак вказана процедура при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ЗОКП «МА Ужгород», яке є комунальним унітарним комерційним підприємством, заснованим на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області (комунальній власності Закарпатської області), також дотримана не була, зокрема, в частині розгляду подання постійними комісіями, що також не заперечувалося представником Закарпатської обласної ради у відзиві на позовну заяву та безпосередньо в судовому засіданні.

Окрім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, що ОСОБА_1 звільнено з посади директора ЗОКП «МА Ужгород» на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, яка передбачає припинення трудового договору з підстав, передбачених трудовим договором з нефіксованим робочим часом, контрактом, однак з яких саме підстав, передбачених контрактом, звільнений ОСОБА_1 в оскаржуваному рішенні не зазначено. Водночас пункт 20 контракту № 2 від 21 травня 2021 року передбачає десять різних підстав для розірвання контракту та звільнення керівника з посади з ініціативи власника до закінчення строку дії контракту.

З огляду на встановлені в ході розгляду справи порушення при прийнятті рішення про звільнення, оспорювані накази підлягають скасуванню, а ОСОБА_1 слід поновити на посаді директора ЗОКП «МА Ужгород» з 20 травня 2022 року.

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наданого позивачем розрахунку, щодо якого заперечень з боку відповідачів не надійшло та вважає, що з ЗОКП «МА Ужгород» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 травня 2022 року по 17 травня 2023 року у розмірі 813 927,54 грн.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року апеляційну скаргу Закарпатської обласної ради задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року змінено, викладено абзаци три, чотири резолютивної частини рішення суду в наступній редакції:

поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ЗОКП «МА Ужгород» днем 09 червня 2022 року;

стягнуто із ЗОКП «МА Ужгород» на користь ОСОБА_1 за період з 09 червня 2022 року по 17 травня 2023 року суму в розмірі 772 855,36 гривень (із зазначеної суми підлягають відрахуванню податки та обов`язкові платежі) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо порушення процедури подання на розгляд сесії Закарпатської обласної ради подання голови Закарпатської обласної ради про дострокове розривання контракту із директором. Також зазначив, що постанова апеляційного суду мотивована тим, що дослідивши зміст рішення 6 сесії VIII скликання Закарпатської обласної ради від 19 травня 2022 року за № 577 «Про звільнення директора ЗОКП «МА Ужгород», колегія суддів встановила, що як на формулювання причин дострокового розірвання контракту від 21 травня 2021 року № 2 з ОСОБА_1 . Закарпатська обласна рада посилалась тільки на загальні норми законодавчих, нормативних актів, рішення органу місцевого самоврядування та контракт. Водночас, пункт 20 контракту від 21 травня 2021 року № 2 передбачає, що контракт може бути розірваний, а керівник звільнений з посади з ініціативи власника до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених підпунктами: а), б), в), г), д), е), є), ж), з), и), які за своїм змістом та формулюванням є самостійними. Втім, рішення Закарпатської обласної ради не містить формулювання причин, які б вказували на визначення конкретних (а не загальних) умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник у ході своєї діяльності на посаді директора комунального підприємства. Посилання представника Закарпатської обласної ради на ту обставину, що зазначене рішення містить посилання на пункт 20 контракту за № 2 від 21 травня 2021 року, не може мати у спірних правовідносинах правового значення, оскільки такий пункт має 10 самостійних підпунктів та без зазначення будь-якого із них в рішенні, суд не може перевірити правомірність підстав, на які б посилався власник ініціюючи дострокове розірвання контракту. Натомість доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведене відповідає висновку наведеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17, відповідно до якого звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, - не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень. Відтак Закарпатська обласна рада не дотрималась зазначених вимог, що свідчить про безпідставність прийняття такого рішення про дострокове розірвання контракту з ОСОБА_1 .

Оскільки суд першої інстанції визнав рішення Закарпатської обласної ради від 19 травня 2022 року № 577 протиправним і у зв`язку із цим скасував його, то наказ № 68/о від 09 червня 2022 року ЗОКП «МА Ужгород» також підлягав скасуванню. Крім цього, ЗОКП «МА Ужгород» не оскаржувало рішення суду першої інстанції, а відтак погодилось з ним.

Разом із тим суд першої інстанції, поновлюючи ОСОБА_1 на посаді директора ЗОКП «МА Ужгород», залишив поза увагою те, що ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України наказом ЗОКП «МА Ужгород» від 09 червня 2022 року за № 68/о та бухгалтерії наказано зробити повний розрахунок. Тому суд не мав права поновляти ОСОБА_1 з 20 травня 2022 року. Отже, загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить суму 772 855,36 грн, а не 813 927,54 грн.

Аргументи учасників справи

23 лютого 2024 року Закарпатська обласна рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просило скасувати оскаржені судові рішення та закрити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач оспорює припинення його повноважень та звільнення з посади директора, ЗОКП «МА Ужгород» на період виникнення спірних правовідносин діяло згідно із нормами статуту, затвердженого рішенням обласної ради № 531 від 23 грудня 2021 року. Відповідно до норм вказаного статуту ЗОКП «МА Ужгород» є комунальним унітарним комерційним підприємством, заснованим на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області (комунальній власності Закарпатської області) (п. 1.1). Засновником та власником підприємства є Закарпатська обласна рада (п. 1.2.). Отже, Закарпатська обласна рада, приймаючи рішення про звільнення директора, реалізовувала свої повноваження щодо управлінням майном територіальних громад, а тому оспорюване рішення в цьому випадку є рішеннями власника (засновника), якими такий власник (засновник) реалізує своє право власника (засновника) на управління комунальним підприємством. Саме територіальні громади набувають і здійснюють корпоративні права у комунальному унітарному підприємстві опосередковано через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тому цей спір пов`язаний з діяльністю комунального підприємства та управлінням ним. Наслідки його вирішення можуть впливати на трудові правовідносини з директором ЗОКП «МА Ужгород», що не змінює корпоративного характеру такого спору. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 761/25659/21 (провадження № 14-4цс22). Враховуючи викладене, висновок апеляційного суду про те, що спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства, є помилковим.

Впродовж діяльності позивача на посаді директора ЗОКП «МА Ужгород» ефективність його як керівника, здатного забезпечувати діяльність ЗОКП «МА Ужгород», особливо в період воєнного стану, неодноразово ставилася під сумнів депутатами обласної ради. Свідченням неефективної діяльності позивача на вказаній посаді може слугувати лист від 21 лютого 2022 року № 127/01-15, в якому він сам повідомляє про неспроможність забезпечити виплату заробітної плати працівникам підприємства, а також листи ГУ ПФ України у Закарпатській області. Депутати обласної ради, проаналізувавши всі аспекти діяльності позивача, обґрунтовано відмовили у затверджені звіту директора та прийняли рішення про його звільнення.

Апеляційний суд обґрунтовує незаконність рішення № 577 ймовірним порушенням процедури прийняття рішень обласною радою, зокрема п. 2.4.7 Положення № 338 та робить висновок, що порушення процедури винесення на розгляд сесії обласної ради проєкту рішення № 577 має наслідком його незаконність. Однак апеляційним судом не враховано положення статті 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» (права депутата місцевої ради у раді та її органах) та статті 23 цього Закону (пропозиції і зауваження, висловлені депутатами місцевої ради на сесіях ради). Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18 звернув увагу, що дотримання встановленої законом процедури прийняття відповідного акту, саме по собі порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення. Апеляційний суд, досліджуючи процедурні питання прийняття рішення № 577, залишив поза увагою обґрунтованість прийняття рішення, враховуючи право власника на ефективне управління підприємством.

Оскільки позивач не спростував у судовому засіданні наявність заборгованості ЗОКП «МА Ужгород» перед Пенсійним фондом України, наявність заборгованості із виплати заробітної плати на підприємстві, а пункт 20 Контракту № 2 передбачав ці обставини як підстави для дострокового закінчення строку дії контракту з ініціативи власника, то обласна рада обґрунтовано розірвала контракт із позивачем.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що обов`язок щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу може бути покладений лише на особу, з якою позивач перебував у трудових відносинах та не з`ясував, хто саме з відповідачів має такі повноваження та відповідно не визначився щодо належних відповідачів в частині позовних вимог про поновлення на роботі.

22 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що спір у цій справі стосується не припинення повноважень керівника, а саме розірвання трудового договору (контракту), тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі змістом оскаржуваного рішення Закарпатської обласної ради від 19 травня 2022 року № 577, формулювання причин дострокового розірвання контракту від 21 травня 2021 року, Закарпатська обласна рада посилалась тільки на загальні норми законодавчих, нормативних актів, рішення органу місцевого самоврядування та контракт. Рішення Закарпатської обласної ради про звільнення директора ЗОКП «МА Ужгород» не містить формулювання причин, які б вказували на визначення конкретних (а не загальних) умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник у ході своєї діяльності на посаді директора комунального підприємства. Підставою звільнення у рішенні є пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України (підстави, передбачені контрактом), яка відсилає до пункту 20 контракту. В свою чергу пункт 20 контракту містить 10 окремих самостійних підпунктів щодо підстав звільнення керівника до закінчення його дії, однак за якою саме умовою його звільнено не зазначено.

Щодо правомірності проведення оцінки діяльності керівника, то відповідно до Положення № 339 не оцінюється діяльність керівників, які обіймали посаду менше одного року та виконувачів обов`язків керівників. Звіт стосувався періоду з 01 червня 2021 року по 30 листопада 2021 року, тоді як він перебував на посаді у цей період протягом шести місяців. Також Закарпатською обласною радою не були виконанні умови, визначені вказаним Положення, щодо оцінки діяльності керівника.

Порушення процедури підготовки та розгляду подання від 19 травня 2022 року свідчить про те, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень негативно вплинуло на правильність оскаржуваного рішення, оскільки всупереч вимог трудового законодавства було порушено право на працю. Всупереч нормам Положення № 338 жодного обґрунтування підстав звільнення, а також жодних висновків постійних комісій на розгляд ради не надано.

Не дивлячись на прийняту 20 грудня 2020 року сесією обласної ради Програму підвищення ефективності функціонування ЗОКП «МА Ужгород» на 2021-2024 роки, якою передбачено виділення на 2021 рік з обласного бюджету 39 633 000,00 грн, з яких 13 400 000,00 грн на оплату праці, фактично профінансовано лише 8 000 000,00 грн. Також, не дивлячись на прийняте обласною радою рішення від 23 грудня 2021 року про збільшення статутного фонду підприємства на 7 271 000,00 грн, станом на 09 лютого 2022 року жодних коштів ЗОКП «МА Ужгород» не отримало. Враховуючи вказане він звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою, за фактами, викладеними в якій, внесено відомості в ЄРДР. При цьому на підприємстві відсутня заборгованість по заробітній платі, а зазначена відповідачем інформація стосується пільгових пенсій. Також доводи щодо заборгованості є недостовірними з огляду на наявність судового спору щодо правомірності нарахування ГУ ПФУ в Закарпатській області заборгованості (справа № 260/2398/20).

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. У задоволенні заяви Закарпатської обласної ради про зупинення дії постанови Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підставу, передбачену пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної юрисдикції - пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України)).

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 21 травня 2021 ОСОБА_1 був призначений на посаду директора ЗОКП «МА Ужгород».

Відповідно до рішення шостої сесії VIII скликання Закарпатської обласної ради від 19 травня 2022 року № 577 «Про звільнення директора ЗОКП «МА Ужгород» обласною радою достроково розірвано контракт від 21 травня 2021 року № 2, укладений між Закарпатською обласною радою та ОСОБА_1 . Звільнено ОСОБА_1 з посади директора ЗОКП «МА Ужгород» із 20 травня 2022 року на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

У вказаному рішенні зазначено, що таке прийнято у відповідності до пункту 20 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення обласної ради від 04 листопада 2011 року № 326 «Про затвердження Положення про основні засади управління об`єктами спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Закарпатської області (обласної комунальної власності) зі змінами та доповненнями», Положення про порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ, закладів, організацій - об`єктів спільної власності територіальних громад Закарпатської області, затвердженого рішенням обласної ради від 29 липня 2021 року № 338, враховуючи рішення обласної ради від 19 травня 2022 року № 576 «Про звіт директора ЗОКП «МА Ужгород» та подання голови обласної ради від 19 травня 2022 року, пункту 20 контракту з керівником підприємства від 21 травня 2021 року № 2.

У пункті 2.4.7 Положення № 338 вказано, що у випадку ініціювання питання звільнення керівника комунального підприємства, установи, закладу із займаної посади із достроковим розірванням контракту з ініціативи голови ради, депутата (депутатів) обласної ради, постійних комісій обласної ради, наглядової ради (у разі її створення), галузевого органу управління, уповноваженого органу власника, трудового колективу, ініціатор направляє обласній раді подання по суті питання з обґрунтуванням підстав звільнення керівника. Постійні комісії розглядають зазначене подання (може залучатись до цього питання галузевий орган управління) та надають висновки щодо розірвання контракту й звільнення керівника із займаної посади, необхідності проведення аудиторської перевірки діяльності підприємства чи іншої додаткової перевірки, викладених у поданні обставин, відмови у розірванні контракту тощо. На підставі висновків постійних комісій про розірвання контракту та звільнення керівника із займаної посади, виконавчий апарат готує відповідний проект рішення обласної ради.

Порядок проведення оцінки діяльності керівників підприємств, установ та організацій - об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області регламентується однойменним Положенням, затвердженим рішенням третьої сесії VIII скликання від 29 липня 2021 року № 339.

Пунктами 2-9 Положення № 339 визначено, що оцінка діяльності керівників проводиться щороку в І кварталі року, наступному за звітним. Не оцінюється діяльність керівників, які обіймають посаду менше одного року та виконувачів обов`язки керівників. Визначено порядок та строки проведення оцінки діяльності керівників.

Відповідно до довідки в.о. директора ЗОКП «МА Ужгород» від 30 вересня 2022 року № 540/09/25 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді директора ЗОКП «МА Ужгород» становила 3 167,44 грн.

Позиція Верховного Суду

Щодо юрисдикції

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які діють за правилами цивільного і кримінального судочинства, а також господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити за відповідними судовими процедурами. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що спори, які стосуються звільнення керівника підприємства на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, слід розглядати за правилами цивільного судочинства:

у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження

№ 14-157цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач (директор дочірнього підприємства публічного акціонерного товариства), зокрема, просив визнати незаконними та скасувати накази публічного акціонерного товариства про його тимчасове відсторонення (усунення) від виконання повноважень і про тимчасове виконання обов`язків директора іншою особою. Оскільки позивач оскаржив відповідні накази, насамперед, через порушення його трудових прав як працівника публічного акціонерного товариства, і ці вимоги були тісно пов`язані з вимогами про визнання незаконним звільнення позивача за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, яке мало місце після відсторонення позивача, Велика Палата Верховного Суду вважала, що господарський суд не має юрисдикції за вказаними вимогами;

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) вказано, що у разі, якщо позивач оскаржує його звільнення з посади директора за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, а не за пунктом 5 частини першої статті 41 цього кодексу, спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин доводи касаційної скарги про те, що спір підлягає розгляду у порядку господарської юрисдикції, є помилковим.

Щодо суті спору

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша та шоста статті 43 Конституції України).

Однією із гарантій права громадян на працю є передбачений в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частини перша, третя статті 21 КЗпП України).

Контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на забезпечення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності та професійні навички, підвищення взаємної відповідальності сторін, правову і соціальну захищеність працівника. У контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (пункти 4, 17 і 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170).

За змістом пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є ті, які передбачені трудовим договором з нефіксованим робочим часом, контрактом.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 вказано, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 757/7573/19-ц, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що «трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження № 14-157цс19), на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що «звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, - не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень. Суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку, що позивач не виконував умови контракту, обмежилися лише змістом довідки перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності дочірнього підприємства (т. 1, а. с. 79-106), службової записки голови комісії з перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності дочірнього підприємства за період з 1 січня 2016 року до 14 лютого 2017 року включно ОСОБА_4 (т. 2, а. с 181-182), довідки про проведення перевірки організації та стану правової роботи дочірнього підприємства від 9 березня 2017 року (т. 2, а. с. 121-147), протоколу № 4 від 15 березня 2017 року засідання балансової комісії з розгляду фінансово-господарського стану дочірніх підприємств ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за 2016 рік (т. 1, а. с. 191-197). Суди не навели мотивів прийняття або відхилення аргументів позивача про те, що визначеними в оскарженому наказі причинами звільнення є не порушення конкретних умов контракту, а порушення вимог статуту дочірнього підприємства, незабезпечення високого рівня виконавської дисципліни, неналежне виконання наказів і доручень ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», вчинення дій, які суперечать інтересам дочірнього підприємства».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що жодного обґрунтування звільнення не надано, звільнення здійснено з численними порушеннями відповідних положень, якими керується у своїй діяльності Закарпатська обласна рада, перелік підстав дострокового звільнення контракту, визначений пунктом 20 контракту з керівником підприємства від 21 травня 2021 року № 2, є вичерпним, погоджений сторонами контракту і розширеному тлумаченню будь-якою з сторін не підлягає;

суди встановили, що рішенням шостої сесії VIII Закарпатської обласної ради № 577 від 19 травня 2022 року достроково розірвано контракт від 21 травня 2021 року № 2 з ОСОБА_1 , звільнено ОСОБА_1 з посади директора ЗОКП «МА Ужгород» на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, на підставі якого 09 червня 2022 року ЗОКП «МА Ужгород» прийняло аналогічний наказ № 68/о. Пунктом 20 контракту з керівником підприємства від 21 травня 2021 року № 2 передбачено, що контракт може бути розірваний достроково з підстав, визначених у цьому пункті та наведено їх перелік (п.п. а, б, в, г, д, е, є, ж, з, и), однак з яких саме підстав, передбачених контрактом, звільнений ОСОБА_1 в оскаржуваному рішенні не зазначено. Як на формулювання причин дострокового розірвання контракту з ОСОБА_1 . Закарпатська обласна рада посилалась тільки на загальні норми законодавчих, нормативних актів, рішення органу місцевого самоврядування та контракт. Позивач був призначений на посаду директора ЗОКП «МА Ужгород» 21 травня 2021 року, а отже станом на 19 травня 2021 року - дата прийняття оскаржуваного рішення обласної ради, перебував на посаді менше одного року, і оцінка його діяльності згідно з вимогами Положення № 339 проводитися не могла.

Встановивши, що рішення Закарпатської обласної ради про дострокове розірвання контракту з ОСОБА_1 не містить формулювання причин, які б вказували на визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник у ході своєї діяльності на посаді директора комунального підприємства, суди зробили обґрунтований висновок про безпідставність його прийняття, що має наслідком поновлення працівника на попередній посаді.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що впродовж діяльності позивача на посаді директора ЗОКП «МА Ужгород» ефективність його як керівника в період воєнного стану неодноразово ставилася під сумнів депутатами обласної ради, його неспроможність забезпечити виплату заробітної плати працівникам підприємства, а також листи ГУ ПФ України у Закарпатській області, оскільки суди встановили, що оспорюване рішення не містить посилання на такі обставини в контексті конкретних підстав, наведених у пункті 20 контракту за № 2 від 21 травня 2021 року, для звільнення керівника ЗОКП «МА Ужгород».

Доводи касаційної скарги щодо неправильності висновків судів в частині порушення відповідачем процедури прийняття оспорюваного рішення за обставин цієї справи не можуть бути підставою для скасування оскаржених рішень, оскільки суди зробили висновок, з яким касаційний суд погодився, що позивача звільнено з порушенням пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України (пункту 20 контракту за № 2 від 21 травня 2021 року) як підстави такого звільнення. При цьому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Касаційна скарга не містить жодних доводів та відповідним їм підстав касаційного оскарження судових рішень в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому з урахуванням принципу диспозитивності та меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених у статті 400 ЦПК України, колегія суддів судові рішення в зазначеній частині не аналізує.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які є посилання в касаційній скарзі, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції в незміненій апеляційним судом частині та постанова апеляційного суду ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а зазначені судові рішення ? без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Закарпатської обласної ради залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року в незміненій апеляційним судом частиніта постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко