ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 757/37266/24-ц

провадження № 61-8946св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Офіс Генерального прокурора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Григоренко І. В.

від 04 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А., від 09 липня 2025 рокуі ухвалив таку постанову.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди.

2. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27 травня 2021 року на адресу Генерального прокурора він направив заяву про кримінальне правопорушення, в якій зокрема просив зареєструвати цю заяву в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, відкрити кримінальне провадження за статтею 383 КК України відносно судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2 .

3. 15 червня 2021 року від Офісу Генерального прокурора він отримав листа

від 08 червня 2021 року, яким повідомлено про надсилання його заяви щодо можливих неправомірних дій судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2 до Львівської обласної прокуратури.

4. Вважав дії Генерального прокурора при розгляді його заяви про вчинене кримінальне правопорушення незаконними, такими, що порушують вимоги

статей 1, 9, 55, 56, 214 КПК України, оскільки прокурор зобов`язаний був зареєструвати його заяву шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а вже після цього невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування, чого не було зроблено, в результаті чого порушено норми вказаної статті та права, гарантовані пунктом 1 частини другої статті 56 КПК України.

В КПК України відсутні норми, які надають право Генеральному прокурору не вносити відомості до ЄРДР на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення.

5. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у справі № 757/31580/21-к його скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення задоволено, зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 27 травня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

6. Вказував, що на направлення на адресу Печерського районного суду

міста Києва скарги на порушення Генеральним прокурором норм чинного законодавства ним було витрачено 21,50 грн згідно з квитанцією рекомендованого листа № 398 від 05 червня 2021 року.

7. Зазначав, що відповідачем допущено грубе порушення норм статей 19, 40, 64, 68 Конституції України та норми КПК України, що підтверджується ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у справі № 757/31580/21-к, є свідомим глузуванням органів державної влади України, тому що він в короткі терміни не зміг захистити свої права, в результаті чого йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з тим, що він в короткі терміни не зміг захистити свої порушені права, було порушено нормальні ділові зв`язки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності, порушено стосунки з оточуючими людьми, його родичі та знайомі глузують, стверджуючи, що він не веде свою діяльність в межах закону, адже кожне рішення органу державної влади, яким відмовлено в задоволенні вимог, стверджує про їх незаконність.

8. З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з Офісу Генерального прокурора 21,50 грн матеріальної шкоди та 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових (службових) осіб Офісу Генерального прокурора при розгляді його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 травня 2021 року, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 березня

2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту завдання йому матеріальної та моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі 1 000 021, 50 грн. саме з вини відповідача. Позивач у встановленому порядку реалізував своє процесуальне право на оскарження процесуальних рішень, що не свідчить про протиправність дій прокуратури і завдання цим шкоди позивачу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

11. Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року залишено без змін.

12. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звертаючись до суду, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок невнесення відомостей посадовими особами Офісу Генерального прокурора про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, а також причинного зв`язку між цією бездіяльністю та настанням тих негативних наслідків, на які посилається ОСОБА_1 у позовній заяві. Сама по собі констатація факту неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 не може слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки за обставин цієї справи у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством, його права поновлені ухвалою слідчого судді про зобов`язання внести відомості до ЄРДР.

Узагальнені доводи касаційної скарги

13. 14 липня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

14. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах статей 10, 12, 78, 81, 263, 264, 265, 382 ЦПК України(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

15. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій зобов`язанні були на підставі статті 1166 ЦК України покласти на відповідача обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, який таких доказів не надав. Судами попередніх інстанцій не було належним чином встановлені обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не оцінено докази, надані сторонами.

16. Заявник вказує, що суд першої та апеляційної інстанцій не дотрималися статті 40 Конституції України, принципу верховенства права. Суди зобов`язанні були у судових рішеннях вказати закони України, які чітко вказують, які докази підтверджують моральну шкоду, що полягала у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з незаконними діями Офісу Генерального прокурора, незаконність яких встановлена ухвалою суду.

17. У касаційній скарзі заявник посилається на те, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, в судовому рішенні не вказав причин відхилення його доводів та доказів. Суд апеляційної інстанції не вказав мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в апеляційній скарзі. Заявник стверджує, що він має право на відшкодування завданої шкоди у зв`язку із незаконними діями Офісу Генерального прокурора.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18. Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 757/37266/24-ц та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

19. У поданому відзиві на касаційну скаргу Офіс Генерального прокурора посилається на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а справа вирішена згідно з нормами матеріального та процесуального права. Суди дійшли правильних висновків про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями посадових осіб Львівської обласної прокуратури, про які вказано у позові, та настанням шкоди. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та причинний зв`язок протиправних дій із заподіяною шкодою.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20. 27 травня 2021 року ОСОБА_1 направив на адресу Генерального прокурора заяву про кримінальне правопорушення щодо можливих неправомірних дій судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2

21. 05 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва зі скаргою на порушення Генеральним прокурором норм чинного законодавства при розгляді його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 травня 2021 року для вирішення питання по суті.

22. 08 червня 2021 року листом прокурора першого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних підрозділів Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора Ткаченко О. № 31/3/1-40412-21 заяву ОСОБА_1 від 27 травня 2021 року щодо можливих неправомірних дій судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2 надіслано до Львівської обласної прокуратури для організації її розгляду згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства. Крім того, цим листом заявнику роз`яснено, що відповідно до пункту 3.7 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України

від 03 грудня 2012 року № 125, заяви та повідомлення про вчиненні кримінальні правопорушення, що надійшли до Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), скеровуються до прокуратур обласного рівня за територіальною юрисдикцією.

23. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у справі № 757/31580/21-к скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення задоволено з тих підстав, що станом на час розгляду скарги в суді відомості із заяви ОСОБА_1 уповноваженими особами Офісу Генерального прокурора не були внесені до ЄРДР та розслідування не розпочиналось, хоча містить об`єктивні дані, що дійсно свідчать про ознаки злочину (час, місце спосіб та інші обставини вчинення злочину), зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 27 травня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

24. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

25. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

26. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

27. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

28. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

29. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

30. У статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

31. З огляду на цей припис шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава.

32. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

33. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

34. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

35. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

36. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

37. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

38. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

39. Підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди

є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

40. У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду

від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження

№ 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

41. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

42. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

43. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач мотивував свої вимоги тим, що дії Генерального прокурора при розгляді його заяви про вчинене кримінальне правопорушення є незаконними та порушують вимоги статей 1, 9, 55, 56, 214 КПК України, оскільки прокурор зобов`язаний був зареєструвати його заяву про вчинення кримінального правопорушення шляхом внесення даних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вказані обставини зокрема встановлено ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у справі № 757/31580/21-к. На думку позивача, розглядом Генерального прокурора його заяви про вчинення кримінального правопорушення та невнесенням відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань йому завдано моральної шкоди.

44. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

45. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

46. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

47. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

48. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованих висновків про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між бездіяльністю уповноважених осіб (прокурорів) Офісу Генерального прокурора, про які вказано у позові ОСОБА_1 , та настанням шкоди.

49. Сама по собі констатація в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у справі № 757/31580/21-к факту неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 не може слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки за обставин цієї справи у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством, його права поновлено шляхом постановлення слідчим суддею ухвали про зобов`язання уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 27 травня 2021 року № 19, і це слід вважати достатньою сатисфакцією.

50. Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що сам факт задоволення слідчим суддею скарги позивача на бездіяльність службових осіб та зобов`язання органу прокурора виконати вимоги частини першої статті 214 КПК України щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про злочин не свідчить про завдання йому моральної шкоди.

51. Такі висновки узгоджуються з висновками у подібних правовідносинах, висловленими Верховним Судом у постановах від 24 липня 2024 року у справі № 454/2285/23, від 05 листопада 2024 року у справі № 454/3367/23, 24 грудня 2024 року у справі № 461/9615/23, від 31 березня 2025 року у справі № 454/1808/24.

52. Варто також врахувати, що у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та причинний зв`язок неправомірної поведінки із заподіяною шкодою.

53. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційної скарги, зокрема зауважив, що позивачем також не було надано належних доказів завдання йому матеріальної шкоди (21,50 грн згідно з квитанцією рекомендованого листа № 398 від 05 червня 2021 року), оскільки з долученої до матеріалів справи квитанції АТ «Укрпошта» не можна дійти беззаперечного висновку, що вона підтверджує відправлення саме скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Офісу Генерального прокурора, оскільки опис вкладення до рекомендованого листа відсутній.

54. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

55. Аналізуючи питання обсягу дослідження заявлених сторонами доводів по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

56. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам постанови Верховного Суду

від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

57. У вказаній постанові спірні правовідносини стосувалися відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої потерпілій стороні внаслідок захоплення місць загального користування багатоквартирного будинку.

58. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі

№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).

59. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

60. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного судувід 09 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович