ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 643/7339/24

провадження № 22-ц/818/514/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2024 року, постановлене суддею Броницькою М.В.,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 920,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.12.2017 відповідач ОСОБА_1 уклав з Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0 (надалі-Договір-анкета). У п.1.1. підписаного Договору-анкети зазначалося, що банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану Револьверна кредитна картка «Шоппінг картка НПК», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на офіційних стендах у приміщеннях установ банку, поточний рахунок, який обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування та відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків клієнтів АТ «УкрСиббанк», опублікованих в газеті «Урядовий кур`єр» № 105 від 09.06.2017 (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайті www.my.ukrsibbank.com та/або на офіційних стендах у приміщеннях установ банку (надалі-Правила). Сторони домовилися, що Договір-анкета містить заяву клієнта на відкриття рахунку і подання окремої заяви не вимагається.

Відповідно до умов Договору-анкети, банк встановлює ліміт овердрафту на картковому рахунку клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених Договором-анкетою та Правилами. Банк має право надавати, а клієнт отримувати послуги та/або сервіси банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем банку в порядку, викладеному у Правилах. Після підписання Договору-анкети Правила стають його невід`ємною частиною. Підписанням Договору-анкети сторони підтвердили, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору. Ліміт кредитування було встановлено у розмірі 10 000,00 грн. Строк користування кредитом: з 28.12.2017 по 20.01.2020. Процентна ставка як за готівкові, так і безготівкові операції встановлювалася на рівні 55%, за винятком процентної ставки за безготівковими операціями впродовж пільгового періоду, яка становила 0,00001%. Договором-анкетою встановлювалася щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування відповідно до тарифного плану та низка інших фінансових умов кредитування. Зокрема, датою розрахунку мінімальної суми поповнення рахунку (білінговою датою) сторони визначили 25-те число кожного місяця, за прострочення сплати якої було передбачено окрему комісію, яка застосовувалася на розсуд банку.

Підписанням Договору-анкети відповідач серед іншого засвідчив, що особисто ознайомлений з Правилами та Тарифами, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com. Підписанням Договору-анкети відповідач доручив банку здійснювати договірне списання коштів з його рахунку.

В порушення взятих за Договором зобов`язань відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим АТ «Укрсиббанк» відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» право вимоги до відповідача за вищевказаним Договором-анкетою відповідно до умов Договору факторингу № 165 від 20.02.2020 (надалі Договір факторингу). У пункті 4.1. Договору факторингу сторони формалізували, що право власності на право вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта до фактора разом з правом вимоги до усіх боржників в день підписання Акту приймання-передачі права вимоги, за умови сплати фактором суми фінансування у визначеному договором порядку.

У цей же день 20.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Суперіум» було укладено Договір факторингу № 2002-Ф2 (надалі Договір факторингу № 2002-Ф2). Пунктом 6.1. Договору факторингу № 2002-Ф2 клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги до боржників за загальним портфелем заборгованості. Відповідно до п. 6.2.3. права вимоги переходять від клієнта до фактора з моменту підписання Акта приймання-передачі Прав вимоги за формою згідно Додатку № 5 до Договору факторингу № 2002-Ф2.

Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідача на суму кредитної заборгованості у розмірі 29 920,42 грн. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитної заборгованості не виконує, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача, у зв`язку з чим був змушений звернутися у суд. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 29 920,42 та оплачений за подання позову судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2024 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ ФК «Суперіум», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дійсно позивачем не були додані до позову Акти приймання-передачі Права вимоги за Договором факторингу № 165 від 20.02.2020, так і за Договором факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020, проте наявні інші докази, а саме: договори факторингу, платіжні доручення про оплату та витяги з реєстрів боржників, які підтверджують факт переходу права вимоги до Відповідача від АТ «УКРСИББАНК» до ТОВ «Олком-Лізинг», а потім від ТОВ «Олком-Лізинг» до ТОВ «ФК «Суперіум», тобто є належними доказами на підтвердження доводів позову про те, що Позивач є фактором відносно ОСОБА_1 . З викладеного випливає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не доведення Позивачем переходу до нього права вимоги. Щодо недоведення факту надання коштів Відповідачу, зазначає, що на підтвердження позовних вимог Позивачем надано суду копію договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського / рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0, анкету-заяву про надання споживчого кредиту, в якій ОСОБА_1 виявляє бажання про надання йому кредиту на суму 10000 грн. Також позовна заява містить розрахунок заборгованості Відповідача, яка у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу № 165 від 20.02.2020 та Реєстру боржників до договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020 складає 29920,42 грн. (заборгованість за основним боргом 21504,41 грн., заборгованість за відсотками 8340,92 грн., заборгованість за комісіями 75,09 грн., а всього 29920,42 грн.). Разом з тим, Відповідач не скористався своїм правом надати суду свої заперечення щодо заявлених позовних вимог, не спростував факт укладення договору та отримання ним кредитних коштів, не спростував належними доказами наявність у нього заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з чим, на думку Позивача, суд дійшов помилкового висновку про недоведення факту надання коштів Відповідачу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що з наявних у матеріалах справи доказів не вдається дійти висновку про підставність заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.12.2017 відповідач ОСОБА_1 уклав з Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0 (надалі-Договір-анкета) (а.с. 31-33). У п.1.1. підписаного Договору-анкети зазначалося, що банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану Револьверна кредитна картка «Шоппінг картка НПК», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на офіційних стендах у приміщеннях установ банку, картковий рахунок, який використовується згідно з режимом поточного рахунку, встановленим законодавством, та обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування та відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків клієнтів АТ «УкрСиббанк», опублікованих в газеті «Урядовий кур`єр» № 105 від 09.06.2017 (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайті www.my.ukrsibbank.com та/або на офіційних стендах у приміщеннях установ банку (надалі-Правила). Сторони домовилися, що Договір-анкета містить заяву клієнта на відкриття рахунку і подання окремої заяви не вимагається.

Відповідно до умов Договору-анкети, банк встановлює ліміт овердрафту на картковому рахунку клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених Договором-анкетою та Правилами. Банк має право надавати, а клієнт отримувати послуги та/або сервіси банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем банку в порядку, викладеному у Правилах. Після підписання Договору-анкети Правила стають його невід`ємною частиною. Підписанням Договору-анкети сторони підтвердили, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору. Ліміт кредитування було встановлено у розмірі 10 000,00 грн. Строк користування кредитом: з 28.12.2017 по 20.01.2020. Процентна ставка як за готівкові, так і безготівкові операції встановлювалася на рівні 55%, за винятком процентної ставки за безготівковими операціями впродовж пільгового періоду, яка становила 0,00001%. Договором-анкетою встановлювалася щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування відповідно до тарифного плану та низка інших фінансових умов кредитування. Зокрема, датою розрахунку мінімальної суми поповнення рахунку (білінговою датою) сторони визначили 25-те число кожного місяця, за прострочення сплати якої було передбачено окрему комісію, яка застосовувалася на розсуд банку.

Підписанням Договору-анкети відповідач серед іншого засвідчив, що особисто ознайомлений з Правилами та Тарифами, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com. Підписанням Договору-анкети відповідач доручив банку здійснювати договірне списання коштів з його рахунку, підтвердив отримання від банку інформації про умови кредитування згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про споживче кредитування».

В порушення взятих за Договором зобов`язань відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим АТ «Укрсиббанк» відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» право вимоги до відповідача за вищевказаним Договором-анкетою відповідно до умов Договору факторингу № 165 від 20.02.2020 (надалі Договір факторингу) (а.с. 11-15). У пункті 4.1. Договору факторингу сторони формалізували, що право власності на право вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта до фактора разом з правом вимоги до усіх боржників в день підписання Акту приймання-передачі права вимоги, за умови сплати фактором суми фінансування у визначеному договором порядку.

Відповідно до платіжного доручення № 6 від 20.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» оплатило Акціонерному товариству «УкрСиббанк» кошти в сумі 1 399 836,76 грн з призначенням платежу як суми фінансування згідно договору факторингу № 165 (а.с. 16).

З наявного у матеріалах справи витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 165 від 20.02.2020 за порядковим номером 162 ідентифікується позичальник відповідач у справі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сума заборгованості якого за кредитом становить 29 920,42 грн (а.с. 10).

У цей же день 20.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Суперіум» було укладено Договір факторингу № 2002-Ф2 (надалі Договір факторингу № 2002-Ф2) (а.с. 42-49). Пунктом 6.1. Договору факторингу № 2002-Ф2 клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги до боржників за загальним портфелем заборгованості. Відповідно до п. 6.2.3. права вимоги переходять від клієнта до фактора з моменту підписання Акта приймання-передачі Прав вимоги за формою згідно Додатку № 5 до Договору факторингу № 2002-Ф2.

Згідно платіжного доручення № 450 від 20.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» вчинило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» платіж на суму 1 410 000,00 грн, призначення платежу за яким становило оплату за права вимоги згідно договору факторингу (а.с. 17).

З наявного у матеріалах справи витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020 за порядковим номером 162 ідентифікується позичальник відповідач у справі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сума заборгованості якого за кредитом становить 29 920,42 грн (а.с. 18).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону УкраїниПро електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За приписами п. 1 ч. 1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст.1077ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст.1078ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст.1081ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, оскільки наявний у справі договір, містить всі реквізити сторін, зокрема повну інформацію щодо позичальника ОСОБА_1 та ним підписаний.

Щодо розміру заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У позові ТОВ «ФК «Суперіум» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 0 від 28.12.2017 в загальному розмірі 29920,42 грн.

Відповідно до умов договору № 0 від 28.12.2017: ліміт кредитування склав 10000 грн, строк користування кредитом з 28.12.2017 по 20.01.2020 (п. 2.2), щомісячна ставка на суму кредитної заборгованості 55 % річних. Щомісячна комісія за рахунково-касове обслуговування у відповідності до тарифного плану (п. 2.3); у разі прострочення сплати клієнтом чергового платежу банк має право вимагати сплати клієнтом комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн (п. 2.7)

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 165 від 20.02.2020 та реєстру боржників до договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020 заборгованість відповідача складає 29 920,42 грн, з них : 21504,41 грн заборгованість за основним боргом; 8340,92 грн заборгованість за відсотками; 75,09 заборгованість за комісією.

Відповідно до виписки по рахунку за договором № 0 від 28.12.2017 ОСОБА_2 за період з 29.12.2017 по 19.02.2020 , яка була витребувана ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.12.2024 року, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 29 920,42 грн.

Надана виписка з банківського рахунку відповідача є належним доказом отримання ним коштів, оскільки відображає рух коштів та доводить користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання ним своїх обов`язків з погашення кредиту.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписка з банкового рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.

Верховний Суд у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором

Виписка з особового карткового рахунку відповідача свідчить, що умови укладеного сторонами кредитного договору позивачем були виконані, відповідач активно користувався кредитними коштами.

Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення 29845,33 грн, з них : 21504,41 грн заборгованість за основним боргом; 8340,92 грн заборгованість за відсотками.

В частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 28.12.2017 за комісією в розмірі 75,09 грн апеляційний суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивачем не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо відступлення права вимоги.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Колегія суддів вважає доведеним позивачем також перехід прав вимог до відповідача за кредитним договором 0 від 28.12.2017, що підтверджується, зокрема : копією договору факторингу № 165 від 20.02.2020 /а.с 11-15/; копією реєстру боржників до договору факторингу № 165 від 20.02.2020 /а. с. 10/; копією платіжного доручення № 6 від 20.02.2020 сума фінансування згідно договору факторингу № 165 /а. с. 16/; копією договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020 /а. с. 42-49/, копією реєстру боржників до договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020 /а. с. 18/.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу № 165 від 20.02.2020 та договору факторингу № 2002-Ф2 від 20.02.2020.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог за подання позовної заяви в розмірі 2415,33 грн /99,7%/, за подання апеляційної скарги в розмірі 3622,69 грн, всього 6038,02 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2024 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» заборгованість за кредитним договором у сумі 29845,33 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» судовий збір в розмірі 6038,02 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна