Справа № 444/2080/24 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р. Б.
Провадження № 22-ц/811/147/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, допомогу на оздоровлення та вихідну допомогу при звільненні, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, стягнення суми завданої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь компенсацію за невикористану відпустку, допомогу на оздоровлення та вихідну допомоги при звільненні, що в загальному становить 100500,77 грн; стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та 16984,00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що у період з 9 червня 2003 року по 31 жовтня 2023 року вона, ОСОБА_1 , знаходилась у трудових відносинах з відповідачем АТ «Українська залізниця», зокрема з 21 серпня 2017 року на посаді старшого ревізора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» департаменту внутрішнього аудиту та контролю.

Наказом АТ «Укрзалізниця» за № 483/ос від 04 травня 2022 року «З особового складу», у зв`язку із неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталась у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України, можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 воєнного стану, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів, було: припинено простій, введений наказом №Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у додатку 1 до цього наказу, а також призупинено дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у додатку 1 до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Згідно додатку до вказаного наказу АТ «Укрзалізниця» від 04.05.2022 №483/ос. з позивачем було призупинено дію трудового договору з 06 травня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні, чим фактично її відсторонено від роботи.

Рішенням Жовківського районного суду у Львівській області від 08 грудня 2023 року зазначений наказ був скасований. Рішення набрало законної сили після ухвалення постанови Львівського апеляційного суду 01 квітня 2024 року.

Однак, незважаючи на те, що нею оспорювався наказ про призупинення дії трудового договору, 30.08.2023 вона отримала попередження про звільнення у зв`язку зі скорочення штату. Як зазначено в листі АТ «Укрзалізниця» від 21.08.2023 № ЦЦУП-13/245 «Відповідно до рішень наглядової ради від 23.02.2023 (протокол № А-10/4-23 Ком.т), від 29.06.2023 (протокол № А-10/11-23 Ком.т) та у зв`язку зі змінами № 157 від 08.10.2020 до штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця», затвердженого 01.07.2019, Департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» ліквідовано та посада, яку вона обіймає, підлягає скороченню з урахування вимог законодавства про працю України». З рішеннями наглядової ради її ніхто не ознайомлював. Також разом з попередженням надіслано перелік вакантних посад, які пропонувались для переведення. Зазначила, що їй було запропоновано навіть робітничі вакансії, зокрема монтера колії, слюсаря з ремонту рухомого складу, складача поїздів, чергового по парку, чергового по вокзалу, сторожа і т.д. з адресами робочого місця у всіх регіонах України. Аналогічні попередження з такими ж переліками вакантних посад надіслані 26.09.2023 та 17.10.2023. Судом що не враховано, що вона мала переважне право на залишення на роботі, а саме відносилась до осіб, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком (одинока мати) та працівників з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві відповідно до ст. 42 КЗпП України. Наведене свідчить, що дії відповідача свідомо були спрямовані на найшвидше припинення з нею трудових відносини ще до вирішення трудового спору. Адже скасування наказу № 483/ос від 04.05.2022 року «Про призупинення дії трудового договору…» автоматично відновлює право на відпустки та змінить розмір вихідної допомоги при звільненні.

31 жовтня 2023 року вона була звільнена у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу про припинення трудового договору № 2004/ос від 27 жовтня 2023 року. Вказаним наказом була передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за 63 дні невикористаної щорічної відпустки, з них: за 20 днів основної відпустки (за період з 01.12.2020-30.11.2021 10 днів, 01.12.2021-30.11.2022 - 10 днів, 01.12.2022-31.10.2023 - 0 днів); за 4 дні додаткової відпустки за вислугу років (за період з 01.12.2020-30.11.2021 - 3 дні, 01.12.2021-30.11.2022 -1 день, 01.12.2022-31.10.2023 - 0 днів); 9 днів додаткової відпустки, яка надається працівникам з ненормованим робочим днем (за період з 01.12.2020-30.11.2021 - 7 днів, 01.12.2021-30.11.2022 - 2 дні, 01.12.2022-31.10.2023 - 0 днів); 30 днів додаткової відпустки одинокій матері (за 2021 рік - 10 днів, за 2022 рік - 10 днів, за 2023 рік - 10 днів). Відповідно до розрахунку заробітної плати, який позивач отримала на електронну адресу 31.10.2023, їй нарахована компенсація відпустки за 63 дні в сумі 35274,33 грн та вихідна допомога при звільненні в розмірі посадового окладу 16984,00 грн, всього 52258,33 грн (без утримань із заробітної плати). В цей же день проведено розрахунок та перераховано на її рахунок 42067,96 грн. Враховуючи, що наказ АТ «Українська залізниця» № 483/ос від 04.05.2022 року «З особового складу та Додаток до нього в частині призупинення дії трудового договору зі старшим ревізором відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Українська залізниця» Білецькою Н.З. скасовано рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 01 квітня 2024 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2022 року по 31 жовтня 2023 року склав 442805,00 грн (з розрахунку 1141,25 грн середньоденної заробітної плати помноженої на 388 робочих днів (2022 рік 171 день, 2023 рік 217 днів) за період фактичного вимушеного прогулу). Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, вихідна допомога при звільненні згідно ст. 44 КЗпП України у розмірі одного середньомісячного заробітку на 31.10.2023 повинна скласти 25107,50 грн (1141,25 грн (середньоденна заробітна плата) х 44 роб. дні (серпень 2023 року 23 роб.дні, вересень 2023 року 21 роб. день)/2 = 50215,00грн/2) АТ «Укрзалізниця» не виплачена їй вихідна допомога при звільненні на суму 8123,50 грн. (25107,50 грн 16984,00 грн). Середня заробітна плата для виплати компенсації відпусток, виходячи з нарахувань 2023 року, склала 814,64 грн (1141,25 грн х 217 роб. дні у 2023 році / 304 к.д ). Також компенсація відпусток склала 115 днів невикористаної щорічної відпустки, з них: за 56 днів основної відпустки (за період з 01.12.2020-30.11.2021 10 днів, 01.12.2021-30.11.2022 -24 дні, 01.12.2022-31.10.2023 22 дні); за 9 днів додаткової відпустки за вислугу років (за період з 01.12.2020-30.11.2021 3 дні, 01.12.2021-30.11.2022 - 3 дні, 01.12.2022-31.10.2023 3 дні); 20 днів додаткової відпустки, яка надається працівникам з ненормованим робочим днем (за період з 01.12.2020-30.11.2021 7 днів, 01.12.2021-30.11.2022 - 7 днів, 01.12.2022-31.10.2023 6 днів); 30 днів додаткової відпустки одинокій матері (за 2021 рік 10 днів, за 2022 рік 10 днів, за 2023 рік - 10 днів). Отже, сума компенсації за не використані відпустки при звільненні склала 93683,60 грн. (814,64 грн х 115 днів), всього не доплачено їй 58409,27 грн. (93683,60-35274,33). Через призупинення дії трудового договору не змогла скористатись відпустками і отримати матеріальну допомогу на оздоровлення, передбачену п.2.2.10 Колективного договору в розмірі посадового окладу, впродовж 2022-2023 рр., а це склало 33968,00 грн (16984,00 грн х 2). Окрім цього зазначає, що незаконними діями відповідача їй завдана значна моральна шкода. Зокрема, вона втратила душевний спокій, зазнала значних переживань, суттєво погіршився стан її фізичного і душевного здоров`я. Захист своїх прав та законних інтересів у суді вимагали надзвичайних зусиль, засобів та значних витрат часу, який вона могла б приділити 14-річному сину, до того ж вона виховує його самостійно. У зв`язку з тим, що відповідач не виплачував їй заробітну плату та не здійснив з нею повного розрахунку, вона не мала фінансової можливості забезпечувати дитину усім необхідним. Зважаючи на те, що методик проведення розрахунку моральної шкоди та конкретних формул для проведення такого розрахунку не існує в силу специфіки самої природи моральної шкоди, та беручи до уваги всі перераховані вище душевні страждання, яких вона зазнала через незаконні дії відповідача, суму завданої їй моральної шкоди вона оцінює в розмірі матеріальної допомоги на оздоровлення 16984,00 грн. Просила позов задоволити в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

13.01.2025 рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом не було взято до уваги, що підставою для виплат належних їй при звільненні сум у розмірі, у якому вони були нараховані та виплачені їй AT « Укрзалізниця» у день звільнення 31.10.2023, був незаконний наказ AT «Укрзалізниця» за № 483/ое від 04 гривня 2022 року «З особового складу». Згідно з зазначеним наказом було призупинено дію трудового договору з 06.05.2022 по день звільнення 31.10.2023, чим фактично її було відсторонено від роботи. Рішенням Жовківського районного суду у Львівській області від 08 грудня 2023 року наказ № 483/ос від 04.05.2022 цей наказ визнано незаконним та скасовано в частині призупинення дії трудового договору зі старшим ревізором відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю Регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю AT «Українська залізниця» Біленькою Надією Зенонівною. Рішення набрало законної сили після ухвалення постанови Львівського апеляційного суду 01 квітня 2024 року. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 444/2538/23, провадження № 61-7113св24, поновлено виконання рішення. При вирішенні даного спору, суд невірно застосував положення статей 1, 12 ЗУ №108/95-ВР «Про оплату праці» та не врахував, що до «усіх виплат» (заробітна плата, виплата вихідної допомоги, інші виплати) також належить і компенсація за невикористані дні відпустки, що є предметом позовних вимог. Тому спір в частині вимог ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, на яку працівник мас право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством (є належною працівнику заробітною платою), охоплюється визначенням «законодавство про оплату праці», у зв`язку з чим не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про її нарахування та стягнення. Також середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Право особи на щорічну оплачувану відпустку пов`язується з наявністю в особи стажу роботи на підприємстві, в установі, організації, обчисленого за правилами, передбаченими статтею 9 Закону України «Про відпустки». Указані правила не передбачають можливості зменшення стажу роботи на одному підприємстві, в установі, організації і як наслідок, зменшення тривалості відпустки, у зв`язку з роботою особи на іншому підприємстві, в іншій установі, організації. Отже, виконання особою у періоді, що припадає на період вимушеного прогулу, іншої оплачуваної роботи за трудовим договором, на державній службі, отримання ним інших форм доходу не впливає на порядок обчислення стажу роботи цієї особи в державному органі, з я якого її незаконно звільнили, що дає право на щорічну відпустку. Щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, яка передбачена пунктом 2.2.10. Колективного договору, укладеного між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту України і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці, суд першої інстанції взяв до уваги витяг з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління AT "Укрзалізниця" від 14.03.2022 «Про деякі питання оплати праці працівників AT «Укрзалізниця». Зокрема, що п. 1.1.4 вказаного рішення вирішено на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, керівникам регіональних філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АГ «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію наступного заходу: інші додаткові виплати, що передбачені галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики. Судом не взято до уваги наданий апелянтом доказ у вигляді інформації з сайту, стосовно того, що AT «Укрзалізниця» визнала борги перед працівниками щодо виплат матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки, визначеної положенням колективних договорів. Крім того, матеріальна допомога на оздоровлення за 2022-2023 роки буде виплачена усім працівникам, незалежно від статусу працевлаштування. Тому тим, хто станом на 2024 рік звільнений з Укрзалізниці, оздоровчі за попередні роки також будуть нараховані. Ці кошти передбачені фінансовим планом компанії на 2025 рік.

Зазначила, що у 2022-2023 роках вона не перебувала у щорічній відпустці (тривалість якої не менше 14 календарних днів), оскільки була незаконно позбавлена такої можливості зі сторони відповідача.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 скаргу підтримала з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник Акціонерного товариства "Українська залізниця" Шаповал І.О. проти скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі №6-1395цс16 всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), що належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до абзаців 1-4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Вказане положення кореспондується і з положеннями частини першої статті 15 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якої, відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та/або поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел, передбачених законодавством.

Встановлено, що у період з 9 червня 2003 року по 31 жовтня 2023 року позивач ОСОБА_1 знаходилась у трудових відносинах з відповідачем АТ «Українська залізниця», зокрема з 21 серпня 2017 року на посаді старшого ревізора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» департаменту внутрішнього аудиту та контролю, що підтверджується записами у трудовій книжці серія НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 18 серпня 2017 року № 1972/ос ОСОБА_1 переведено на посаду старшого ревізора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця».

У зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі.

Наказом AT «Укрзалізниця» від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до відміни для працівників апарату управління AT «Укрзалізниця» відповідно до додатка 1, у тому числі для позивача, встановлено режим простою 24 лютого 2022 року - 28 лютого 2022 року.

Наказом AT «Укрзалізниця» від 24 березня 2022 року № Ц-42/12-В внесено зміни до додатку 1 до наказу від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою», та викладено його у новій редакції. Згідно з додатком 1 до наказу від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В (в редакції наказу від 24 березня 2022 року № Ц-42/12-В) позивачеві встановлено режим простою 24 лютого 2022 року - 28 лютого 2022 року; 01 березня 2022 року - 31 березня 2022 року.

Наказом AT «Укрзалізниця» від 04 травня 2022 року № 483/ос припинено простій, введений наказом від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6 (зі змінами) працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, з дати, зазначеної у додатку 1 до цього наказу, а також призупинено дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у додатку 1 до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Відповідно до додатку до вказаного наказу AT «Укрзалізниця» від 04 травня 2022 року № 483/ос, з позивачем призупинено дію трудового договору з 06 травня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні, чим фактично її відсторонено від роботи.

Наказом AT «Укрзалізниця» від 11 липня 2022 року № Ц-42/38 внесено зміни до додатку 1 до наказу від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою» (зі змінами), та викладено його у новій редакції. Згідно з додатком 1 до наказу від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В (в редакції наказу від 11 липня 2022 року № Ц-42/38) позивачеві встановлено режим простою 24 лютого 2022 року - 28 лютого 2022 року; 01 березня 2022 року - 31 березня 2022 року; 01 квітня 2022 року - 30 квітня 2022 року; 01 травня 2022 року - 05 травня 2022 року.

Рішенням Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації від 30 січня 2023 року ОСОБА_1 не призначено державну соціальну допомогу, як одинокій матері ОСОБА_2 , 2009 року народження, з причин: у складі сім`ї є працездатний, що не здійснює догляду, який не працював 3 місяці в періоді, за який враховується дохід.

10 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до АТ "Українська залізниця" з заявою, в якій просила поновити дію трудового договору, призупиненого відповідно до наказу від 04 травня 2022 року № 483/ос.

З витягу з протоколу № А-10/4-23 засідання наглядової ради АТ «Українська залізниця» від 23 лютого 2023 року вбачається, що прийнято рішення ліквідувати структурний підрозділ Департамент внутрішнього аудиту та контролю даного товариства.

31 жовтня 2023 року наказом АТ «Укрзалізниця» № 2004/ос від 27.10.2023 ОСОБА_1 звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

У вказаному наказі передбачено виплату вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП України та виплату компенсації за 63 дні невикористаної щорічної відпустки, з них: за 20 днів основної відпустки (за період з 01.12.2020-30.11.2021 10 днів, 01.12.2021-30.11.2022 - 10 днів, 01.12.2022-31.10.2023 - 0 днів); за 4 дні додаткової відпустки за вислугу років (за період з 01.12.2020-30.11.2021 - 3 дні, 01.12.2021-30.11.2022 -1 день, 01.12.2022-31.10.2023 - 0 днів); 9 днів додаткової відпустки, яка надається працівникам з ненормованим робочим днем (за період з 01.12.2020-30.11.2021 - 7 днів, 01.12.2021-30.11.2022 - 2 дні, 01.12.2022-31.10.2023 - 0 днів); 30 днів додаткової відпустки одинокій матері (за 2021 рік - 10 днів, за 2022 рік - 10 днів, за 2023 рік - 10 днів).

Відповідно до розрахунку заробітної плати, який позивач отримала на електронну адресу 31.10.2023, їй нарахована компенсація відпустки за 63 дні невикористаної щорічної відпустки в сумі 35274,33 грн та вихідна допомога при звільненні в розмірі посадового окладу 16984,00 грн, а всього 52258,33 грн (без утримань із заробітної плати). У день звільнення ОСОБА_1 отримала розрахунок належних їй сум при звільненні, включаючи суму розрахунку за невикористані 63 дні відпустки.

Не погоджуючись з наказом про призупинення дії трудового договору, ОСОБА_1 оскаржувала такий в судовому порядку.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2024 року у справі № 444/2538/23, провадження № 2/444/841/2023, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року у справі № 444/2538/23, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» №483/ос від 04.05.2022 року «З особового складу» та додаток до нього в частині призупинення дії трудового договору зі старшим ревізором відділу внутрішнього аудиту Управління внутрішнього аудиту та контролю Регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Акціонерного товариства «Українська залізниця» Білецькою Надією Зенонівною.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату в розмірі 442805,00 грн за період з 06 травня 2022 року по 31 жовтня 2023 року, як оплату за час вимушеного прогулу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 444/2538/23, провадження № 61-7113св24, касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без задоволення, у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено.

Розраховуючи кількість днів, за які підлягає стягненню компенсація невикористаної відпустки, ОСОБА_1 нараховує 115 днів, з яких 20 днів додаткової відпустки, яка надається працівникам з ненормованим робочим днем: за період з 01.12.2020-30.11.2021 - 7 днів (з них компенсовані відповідачем 7 днів), за період з 01.12.2021-30.11.2022 - 7 днів (з них компенсовані відповідачем 2 дні) та за період з 01.12.2022-31.10.2023 - 6 днів (не компенсовані відповідачем).

На день звільнення ОСОБА_1 з роботи (31 жовтня 2023 року) діяв наказ про призупинення з нею дії трудового договору (№483/ос від 04.05.2022 року), у зв`язку з чим з 06 травня 2022 року до 31 жовтня 2023 року ОСОБА_1 не працювала та не отримувала заробітну плату.

Вказаний період не було включено роботодавцем у розрахунковий період при нарахуванні виплат при звільненні ОСОБА_1 з роботи.

Пунктом 2.2.10. Колективного договору, укладеного між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту України і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці на 2002 2006 року, передбачено надання працівникам апарату Укрзалізниці при виході у щорічну відпустку (тривалість якої не менше 14 календарних днів) матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки).

Згідно витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ "Укрзалізниця" від 14.03.2022 "Про деякі питання оплати праці працівників АТ «Укрзалізниця» на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, керівникам регіональних філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АТ «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію наступного заходу: інші додаткові виплати, що передбачені галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики.

З листа АТ "Українська залізниця" від 07.02.2023, адресованого ОСОБА_1 вбачається, що її звернення від 27.12.2022 стосовно надання матеріальної допомоги на оздоровлення на 2022 рік було розглянуто. Однак, відмовлено у виплаті такої у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, скорочення обсягів перевезень, зростання кредитних ризиків, критичний стан основних виробничих фондів (особливо енергетичних), недостатні темпи відновлювальних процесів, зруйнованих основних фондів, викликаних війною з російською федерацією, критичне зростання вартості енергоносіїв та інших першочергових витрат, та прийняттям правлінням AT «Укрзалізниця» рішення про призупинення додаткових виплат працівникам Товариства, зокрема матеріальної допомоги на період дії правового режиму воєнного стану в Україні (протокол засідання правління AT «Укрзалізниця» від 14.03.2022 № Ц-54/31 Ком.т.).

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про відпустки" до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються, зокрема, 1) час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка; 2) час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

До стажу роботи, що дає право на щорічні додаткові відпустки (статті 7 та 8 цього Закону), зараховуються, зокрема, 1) час фактичної роботи із шкідливими, важкими умовами або з особливим характером праці, якщо працівник зайнятий у цих умовах не менше половини тривалості робочого дня, встановленої для працівників даного виробництва, цеху, професії або посади; 2) час щорічних основної та додаткових відпусток за роботу із шкідливими, важкими умовами і за особливий характер праці; 3) час роботи вагітних жінок, переведених на підставі медичного висновку на легшу роботу, на якій вони не зазнають впливу несприятливих виробничих факторів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, районний суд виходив з того, що її вимоги про стягнення суми компенсації за невикористану відпустку за період 01.10.2022 р. по 31.10.2023 р. (за час зупинення дії трудового договору), суми перерахунку виплачених сум компенсації за 115 днів невикористаної відпустки (основної і додаткової), допомоги на оздоровлення в розмірі 33409,27 грн та недоплаченої суми вихідної допомоги (на загальну суму вимог 100500,77 грн), а також стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та 16984,00 грн моральної шкоди є безпідставними, оскільки суперечать положенням ст.9 Закону України «Про відпустки» та ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Крім того, до стажу роботи, що дає право на відпустку зараховується час оплаченого вимушеного прогулу, спричинений незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу, а оскільки позивачка не працювала у зв`язку з зупиненням дії трудового договору, дія ст.9 Закону України «Про відпустки» не поширюється на дані правовідносини.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року. Вказаний Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Сам по собі факт військової агресії проти України не є безумовною підставою для призупинення роботодавцем дії трудового договору. Формулювання положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу УКРЗАЛІЗНИЦЯ «Про призупинення дії трудового договору»), що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, й використання сполучника «та» дозволяє зробити висновок, що саме настання цих двох обставин одночасно дозволяє використовувати призупинення трудового договору з працівником як тимчасову виключну подію.

У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо ж незаконні дії роботодавця (незаконне призупинення дії трудового договору) позбавили працівника можливості працювати, то на роботодавця покладається обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі.

У постановах Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22 (провадження № 61-6897св23) та від 31 жовтня 2024 року у справі № 761/14792/22 (провадження № 61-7969св24) суд касаційної інстанції застосував статтю 235 КЗпП України за аналогією закону до правовідносин у зв`язку із призупиненням дії трудового договору.

Зазначені вище постанови Верховного Суду були передані на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, та у постанові від 05 травня 2025 року, справа № 758/4178/22 , провадження № 61-693сво24 , Об`єднана палата зазначила, що відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватись не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору, а і виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми ст.235 КзПП України. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо незаконні дії роботодавця (незаконне призупинення дії трудового договору) позбавили працівника можливості працювати, то на роботодавця покладається обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі.

У постанові Верховного суду від 29 вересня 2025 року, справа № 206/2608/22, провадження № 61-14124св23, ухваленій у справі з частково аналогічними правовідносинами, що стосуються зупинення трудового договору з працівником у зв`язку з військовою агресією проти України, Верховний Суд зазначив, що закон пров`язує право працівника, який перебував у оплаченому вимушеному прогулі, на щорічну основну відпустку, а непроведення розрахунку з працівником у день його звільнення, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, в свою чергу, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 березня 2023 року вказано, що «порядок обчислення тривалості роботи, що дає право на щорічну відпустку, визначено у статті 9 Закону №504/96-ВР, відповідно до якої, окрім часу фактичної роботи у відповідному році, до стажу роботи, що дає право на щорічну оплачувану відпустку, включається, зокрема час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). Отже, право особи на щорічну оплачувану відпустку пов`язується з наявністю в особи стажу роботи на підприємстві, в установі, організації, обчисленого за правилами, передбаченими статтею 9 Закону №504/96-ВР».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292св23) вказано, що: «дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, призупинення дії трудового договору може мати місце у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин неможливе, та неможливо перевести працівника на іншу роботу, чи залучити його до роботи за дистанційною формою організації праці.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року, якою залишено без змін рішення Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року встановлено, що відповідачем не доведено наявності передбачених законом підстав для призупинення з ОСОБА_1 дії трудового договору, як і не доведено, що на час видання оскаржуваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала повна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника її виконувати. Зазначем рішенням районного суду з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 стягнуто, як оплату вимушеного прогулу, середній заробіток за час призупинення дії трудового договору за період з 06 травня 2022 року по 31 жовтня 2023 року, та визначено середньоденний заробіток ОСОБА_1 в розмірі 1141,25 грн.

Враховуючи, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року період зупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 визначено як прогул, до даних правовідносин підлягає застосуванню ст.9 Закону України «Про відпустки» згідно якої до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача: суму компенсації за невикористану відпустку за період 01.10.2022 р. по 31.10.2023 р. (за час зупинення дії трудового договору), суми перерахунку виплачених сум компенсації за 115 днів невикористаної відпустки (основної і додаткової), допомоги на оздоровлення в розмірі 33409,27 грн, суму недоплаченої вихідної допомоги - 8123,50 грн, а всього вимог на загальну суму 100500,77 грн). Також просила стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з часу звільнення з роботи по час ухвалення рішення суду, виходячи з розрахунку середнього заробітку 1141,25 грн та 16984,00 грн моральної шкоди, та провела свій розрахунок таких сум.

Аналізуючи вимоги ОСОБА_1 на предмет їх відповідності законодавству, що регулюють дані правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про відпустки», щорічна додаткова відпустка, працівникам з ненормованим робочим днем тривалістю до 7 календарних днів надається згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Порядок надання додаткової відпустки, яка надається працівникам з ненормованим робочим днем, передбачена п.2.3.4 Колективного договору, укладеного між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту України і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці на 2002 -2006 роки, цим договором.

Пунктом 2.2.10. Колективного договору також передбачено надання працівникам апарату Укрзалізниці при виході у щорічну відпустку (тривалість якої не менше 14 календарних днів) матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки).

Тобто, положення Колективного договору передбачено умови, за яких працівникам може бути надана додаткова відпустка з ненормованим робочим днем та повинна бути виплачена матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки).

Розраховуючи кількість днів, за які підлягає стягненню компенсація за невикористану додаткову відпустку, ОСОБА_1 вказала 115 днів невикористаної відпустки, з яких 20 днів додаткової відпустки, яка надається працівникам з ненормованим робочим днем, з яких їй не компенсовано суму додаткової відпустки за період з 01.12.2022-31.10.2023 в кількості 6 днів. За інші 14 днів компенсованої додаткової відпустки - перерахувати суму такої.

Однак, враховуючи, що для позивачки не наступили умови, за яких вона працювала з ненормованим робочим днем у період - 01.12.2022-31.10.2023, підстави для стягнення в її користь компенсації за 6 днів такої відпустки, на думку колегії суддів, відсутні, як і підстави для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки) за цей період, оскільки згідно колективного договору матеріальна допомога на оздоровлення виплачується у разі виході у щорічну відпустку (тривалість якої не менше 14 календарних днів). Позивачка не зверталася до відповідача з заявою про надання їй в період зупинення дії трудового договору відпустки, хоча таке право у неї було, та у матеріалах справи відсутні відомості, що їй відмовили у наданні відпустки.

З наведених мотивів, до задоволення підлягають позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в користь ОСОБА_1 суми недоплаченої вихідної допомоги при звільненні та недоплаченої компенсації за невикористані відпустки, що згідно розрахунків позивачки становить: 8123,50 грн - сума недоплаченої вихідної допомоги при звільненні в розмірі, 51892,15 грн сума недоплаченої компенсації за невикористані відпустки.

Відповідач зазначені розрахунки не спростував, оскільки повністю заперечив позовні вимоги позивача.

Крім того, з відповідач в користь позивача підлягає стягненню 473 618, 75 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 1141,25 грн, встановленої рішенням Жовківського районного суду від 08 грудня 2023 року за 415 робочих днів вимушеного прогулу, тобто з часу, коли у відповідача виник такий обов`язок на підставі рішення суду по день ухвалення рішення судом по 19 вересня 2025 року (415 х 1141,25 грн).

У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивачка не довела належними доказами спричинення їй такої.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 грудня 2024 року скасувати. Ухвалити нову постанову, якою позов задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в користь ОСОБА_1 суму недоплаченої вихідної допомоги при звільненні в розмірі 8123,50 грн, 51892,15 грн недоплаченої компенсації за невикористані відпустки та 473 618, 75 грн (564912 грн) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра