Справа №484/305/25 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/1717/25
Постанова

Іменем України

22 вересня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Серебрякової Т.В., Ямкової О.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області, ухвалене 16 липня 2025 року, повне судове рішення складено судом в цей же день, під головуванням судді Репушевської О.В., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

в с т а н о в и л а:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років.

Позовна заява мотивована тим, що з 21 січня 2023 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .

Від шлюбу мають дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час вона з відповідачем не проживає, самостійно виховує доньку, яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Позивачка вважала, що відповідно до статті 84 Сімейного кодексу України (далі - СК України) з відповідача мають бути стягнуті кошти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки вона не має змоги працювати та забезпечити себе й доньку через те, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує лише державну соціальну допомогу при народженні дитини, що не забезпечує достатнього життєвого рівня сім`ї.

Відповідач не приймає участі у вихованні доньки, є здоровою, працездатною людиною, офіційно працевлаштований, аліментні зобов`язання та утриманці в нього відсутні, а відтак має можливість сплачувати кошти на її утримання. Проте, у добровільному порядку не надає такої допомоги, тому змушена звернутися до суду.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову та до досягнення їх донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 липня 2025 року рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, щомісяця, починаючи з 16 січня 2025 року до досягнення їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахуванням вимог частини першої статі 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів на утримання позивачки суд врахував матеріальний стан відповідача, як платника аліментів та те що останній є військовослужбовцем, розмір аліментів, присуджених на малолітню доньку, стан здоров`я відповідача (отримана травма, погіршення стану його здоров`я, потреба у витратах на лікування).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду в частині визначення способу та розміру стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, фактично самостійно визначив спосіб та розмір їх стягнення, чим вийшов за межі заявлених позовних вимог, що є порушенням приписів ст. 13 ЦПК України.

Зазначає, що судом не досліджено та не встановлено обставин, які б підтверджували погіршення майнового стану ОСОБА_2 , розмір доходів останнього та відсутність можливості сплачувати аліменти на її утримання.

ОСОБА_1 також вказує, що відповідачем документально не підтверджено витрати на утримання створеної ним нової сім`ї та його батьків. Вважає, що доходи останніх, які складаються з двох пенсій та доходу батька, який офіційно працевлаштований, спростовують твердження відповідача про необхідність нести витрати на їх утримання, що впливає на його фінансове становище та перешкоджає виплати коштів на її утримання.

Крім того, посилається на те, що кошти, які сплачувались відповідачем до звернення її до суду із даним позовом були виключно добровільною допомогою і не є аліментними зобов`язаннями.

18 вересня 2025 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року скасувати та постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити. До відзиву на апеляційну скаргу додані додаткові відомості щодо стану здоров`я відповідача, сплати аліментів на утримання малолітньої дитини на підставі раніше ухваленого судового рішення, відсутності заборгованості по аліментам, квитанції про перерахунок коштів на ім`я ОСОБА_1 протягом 2024 року, квитанції про придбання ліків, відомості про осіб, які проживають за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені у статті 367 ЦПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що докази, надані ОСОБА_2 до відзиву на апеляційну скаргу не були подані до суду першої інстанції та не досліджувалися під час ухвалення оскаржуваного рішення, а відповідач причини поважності їх неподання, що об`єктивно не залежали від нього, не зазначив, будь-якого обґрунтування не навів, колегія суддів ці докази не приймає та, відповідно, не досліджує.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 21 січня 2023 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, який на день звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом не розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки ОСББ «М.Грушевського» від 13 січня 2025 року, ОСОБА_1 проживає в орендованій квартирі АДРЕСА_1 . Разом із нею за цією адресою проживає донька ОСОБА_3 , 2024 року народження.

Відповідно довідки Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за вих.№12.1-13/105 від 12 березня 2025 року, ОСОБА_1 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 18 листопада 2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем, проходить службу в ЗС України.

Згідно довідки військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_1 №3551 від 27 березня 2025 року, ОСОБА_2 має захворювання як не пов?язані так і пов`язані з проходженням військової служби та потребує медичного лікування.

Згідно з наявними у матеріалах справи квитанціями відповідач, протягом 2023- 2025 років, у добровільному порядку сплачував грошові кошти ОСОБА_1 .

Також, відповідач має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сплачує аліменти на її утримання згідно судового наказу від 17 лютого 2025 року виданого Кривоозерським районним судом Миколаївської області у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За правилами частини першої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, а тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на дружину до досягнення дитиною трьох років.

Вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши наведені вище норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач є працездатною особою, отримує грошові кошти, а позивачка на даний час позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати самостійний дохід, оскільки доглядає за дитиною до досягнення трьохрічного віку, тому має право на своє утримання.

Водночас, визначаючи спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, судом залишено поза увагою наступне.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Встановлено, що відповідач є військовослужбовцем, його дохід є регулярним та стабільним у вигляді заробітної плати, і в суді першої інстанції останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності постійного заробітку.

Тому, у суду не було підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Крім того, позивачка, звертаючись до суду із даним позовом, просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі частки заробітку (доходу) відповідача.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на своє утримання, стягнувши з відповідача аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Від сторін не надходило заяви про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів суд не врахував, обраний позивачкою спосіб стягнення аліментів - у частці від заробітку (доходу) відповідача, чим фактично змінив позовні вимоги та самостійно визначив спосіб стягнення аліментів, при цьому суд не врахував принцип диспозитивності, визначений ст. 13 ЦПК України та положення ч.1 ст. 184 СК України.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, з відповідача, колегія суддів враховує, що Цивільне процесуальне законодавство України зобов`язує учасників справи надавати суду докази на підтвердження своїх вимог і заперечень (стаття 10 ЦПК України 2004 року), а суд - належним чином оцінити ці докази (стаття 212 ЦПК України 2004 року).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною першою статті 182 СК України, крім іншого, передбачено врахування судом при визначенні розміру аліментів матеріальне становище платника аліментів. Вищевказана норма покладає обов`язок щодо доведення цих обставин саме на стягувача аліментів.

Позивачкою не надано, а матеріали справи не містять відомостей про розмір доходів відповідача які б свідчили, що він має об`єктивну можливість надавати матеріальну допомогу дружині у заявленому позивачкою розмірі.

Тому, приймаючи до уваги обставини, що впливають на майновий стан відповідача, а саме наявність в останнього зобов`язань по сплаті аліментів на утримання малолітньої доньки, стан здоров`я останнього та потребу у постійному лікуванні, колегія суддів вважає за необхідне та достатнє стягнути із ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу).

Твердження відповідача у запереченнях на позовну заяву про те, що він у добровільному порядку надавав допомогу на утримання дитини та дружини, висновків судів не спростовують, оскільки це є правом відповідача та не звільняє його від обов`язку утримувати дружину відповідно до вимог ст. 84 СК України.

Заперечення ОСОБА_2 проти позову із зазначенням про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на користь позивачки, оскільки у нього є інша сім`я, він утримує дружину ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, а також батьків пенсійного віку, не впливають на наведені обставини.

Факт реєстрації батьків відповідача за однією адресою з відповідачем не свідчить про їх перебування на утриманні ОСОБА_2 та потребу у матеріальній допомозі.

Наявність у відповідача іншої сім`ї належними та допустимими доказами не підтверджено та не може свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання матеріальної допомоги позивачці до досягнення дитиною трирічного віку.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, оскаржуване судове рішення необхідно змінити, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 16 січня 2025 року до досягнення їх донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виходячи із положень п.6 ч.2 ст. 141 ЦПК України та з урахуванням часткового задоволення позову, із відповідача на користь держави підлягає стягненню 1514 грн судового збору, з яких: 605 грн 60 коп за подачу позовної заяви і 908 грн 40 коп за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2025 року змінити.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 16 січня 2025 року до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір в розмірі 1514 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повне судове рішення складено 22.09.2025 р.