Номер провадження: 22-ц/813/1269/25
Справа № 946/5644/23
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О.О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Саф`янівської сільської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Саф`янівської сільської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заяви зазначив, що із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався, так як на період для подання заяви про прийняття спадщини часто перебував поза межами Одеської області по роботі. Також повідомив, що йому тільки в 2022 році передали оригінал свідоцтва про смерть батька. Внаслідок чого, приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із тим, що заява про прийняття спадщини від ОСОБА_1 надійшла 12.06.2023, тобто вже після спливу шестимісячного строку. У позовній заяві просив суд визначити додатковий строк для звернення ОСОБА_1 до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном в один місяць з часу набрання рішенням законної сили.

В судове засідання в суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання в суді першої інстанції не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

19 березня 2024 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у задоволені позову ОСОБА_1 до Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2024 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

В судове засідання, призначене на 04 вересня 2025 року об 10:30 год сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою та рекомендованим повідомленням, наявними в матеріалах справи.

Від відповідача до апеляційного суду в ході розгляду справи надійшла заява про розгляд справи без участі представника Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Від позивача ОСОБА_1 до апеляційного суду також надходила заява в якій він просив проводити судові засідання без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає, а подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не був позбавлений можливості у строк, встановлений законом для прийняття спадщини, подати заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем свого проживання.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не було врахованого той факт, що після смерті батька всі оригінали документів, які необхідні для прийняття спадщини знаходились у діда позивача ОСОБА_3 , який протягом тривалого часу не надавав відомостей щодо оформлення спадщини, а передав документи значно пізніше.

Апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо того, що вказані обставини не є непереборними труднощами через які позивач не зміг звернутись із заявою про прийняття спадщини в строк, передбачений законом, а тому такі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.08.2016, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_2 , згідно ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , повторно виданого Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ст. ст. 1216, 1218 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час вирішення питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі в складі Збройних Сил України тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий висновок висловив Верховний Суд України в постанові від 14.09.2016 в справі №6-1215цс16, Верховний Суд у постановах від 15.05.2024 в справі №953/18814/20, від 26.04.2024 в справі №161/17389/23 від 03.04.2024 в справі №639/8197/21.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

З аналізу положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України випливає, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Позивачем зазначено, що обставинами, через які ним пропущено строк для звернення із заявою про прийняття спадщини стало те, що ОСОБА_1 не мав оригіналів необхідних документів для звернення із заявою про прийняття спадщини та те, що позивач перебував поза межами Одеської області по роботі.

В свою чергу, такі обставини не можуть вважатися непереборними, адже саме від волевиявлення ОСОБА_1 залежало отримання необхідних документів.

Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012, під час звернення спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Отже, відсутність у позивача свідоцтва про смерть спадкодавця не може розцінюватися як об`єктивна обставина, яка утруднила йому можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки у разі відсутності у нього такого свідоцтва нотаріус мав би можливість витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до нотаріуса у межах строку для подання заяви про прийняття спадщини (в період часу з 02 серпня 2016 року до лютого 2017 року) та відмови нотаріуса прийняти заяву позивача у зв`язку із відсутністю у нього свідоцтва про смерть батька. Доказів про те, що позивач звернувся з такою заявою до нотаріуса раніше, ніж 12 червня 2023 року матеріали справи не містять.

Отже, позивачем не було вчинено активних дій, спрямованих на прийняття спадщини після смертібатька в межах строків подання заяви про прийняття спадщини.

При цьому, позивач не довів належними та допустимими доказами наявності перешкод для подання заяви про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку із відсутністю у нього свідоцтва про смерть батька.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 17 вересня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда