Справа № 367/7154/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

18 вересня 2025 року м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Пономар В.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Перевіривши матеріали позовної заяви та долучених до неї документів, встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, відповідно до вимог п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду від 21.12.2007 вказано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Отже, лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

У разі наявності спору щодо визначення місця проживання дитини, предметом доказування у цих справах, зокрема, є: незабезпечення належних умов для проживання дитини одним із батьків; створення батьками перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною один-одному; факти порушення одним з батьків обов`язків щодо виховання та розвитку дитини (ухилення від виконання батьківських обов`язків, фізичні покарання дитини, будь-які види експлуатації дитини); факти використання одним з батьків форм та методів виховання, які суперечать закону, моральним засадам суспільства; факти звернення матері, батька дитини або самої дитини за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій; факти здійснювання батьківських прав всупереч інтересам дитини.

Таким чином, на обґрунтування наявності спору між батьками до позовної заяви про визначення місця проживання дитини з позивачем, потрібно додавати відповідні докази, зокрема, висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків; акти обстеження матеріальних і житлово-побутових умов кожного з батьків (осіб, що претендують на виховання дитини), документи, що підтверджують право власності на житло; довідки і характеристики з місця роботи і місця проживання, інші документи, що характеризують батьків і їх відношення до дітей, поведінки за місцем роботи і за місцем проживання; довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника); медичні довідки; довідка і характеристики дитини і батьків з освітніх установ тощо.

У тексті позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що неодноразово намагався врегулювати спір із залученням органу опіки та піклування та без його залучення, проте докази цьому відсутні.

Відповідно до положення ст. 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З наведеного вбачається, що Сімейним кодексом України встановлено досудовий порядок врегулювання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

При цьому, позивач не зазначає чи звертався він до органів опіки та піклування із заявою про визначення місця проживання дитини, чи отримував відмову відповідного органу.

Суд також ураховує, що позивач просить визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, до позовної заяви не долучено документів, які б підтверджували правові підстави користування житлом за вказаною адресою, зокрема, не надано відповідного документу про право власності на об`єкт нерухомого майна або на право постійного користування ним.

Також, суд звертає увагу позивача на таке.

Частинами 4, 5 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дітей (далі - Порядок), п. 3 якого встановлено, що Органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад (далі - служби у справах дітей).

Пунктом 72 Порядку № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акту обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Проте позивач не зазначає чи звертався він до органів опіки та піклування із заявою про складення висновку про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 , проведення обстеження умов проживання дитини. При цьому відповідного клопотання про витребування висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю позивачем також не заявлено.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 вказано, що «під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Окрім цього, згідно із ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З матеріалів справи встановлено, що позивач не долучив документів, що підтверджують сплату судового збору або документи, мотивуючи це те, що він звільнений від його сплати на підставі п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено, що за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб не справляється судовий збір.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.04.2022 у справі № 120/1647/20-а зазначив, що при вирішенні питання щодо звільнення від сплати судового збору осіб, які є законними представниками малолітньої чи неповнолітньої особи, доречно виходити з того, чи спричинено порушення законних прав та інтересів такої особи.

В контексті цього суддя звертає увагу, шо питання, порушене позивачем у позові про визначення способу участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною не є вимогою щодо захисту прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Звернення позивача до суду з такою позовною вимогою не вирішує питання про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб, а стосується лише прав та обов`язків позивача та відповідача, як матері та батька дитини.

Отже, судовий збір за подання позовної заяви підлягає сплаті на загальних підставах, передбачених Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 року в розмірі 3028 грн.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяв немайнового та майнового характеру, які подаються фізичними особами, судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на це позивачу необхідно сплатити суму судового збору за подання позову в розмірі 968,96 грн (3028?0,4?0,8=968,96 грн).

Окрім цього, за подання заяви про забезпечення позову сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.п. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Тому за подання такої заяви необхідно сплатити 484,48 грн (3028?0,2?0,8=484,48 грн).

Судовий збір за подання заяви сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:

Отримувач коштів: ГУК у Черк.обл./Соснів.р-н/22030101

Код отримувача: (код за ЄДРПОУ) 37930566

Банк отримувача: Казначейство України(ел. адм. подат.)

Рахунок отримувача: UA0023766

Призначення платежу: 101 __________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Соснівський районний суд м. Черкаси (назва суду, де розглядається справа).

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву необхідно залишити без руху та встановити позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків шляхом подання відповідних доказів і документів.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини залишити без руху, надати позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вказані вимоги, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

В разі невиконання вимог ухвали у зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Пономар