Справа № 509/2652/25
18 вересня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Гандзій Д.М.
при секретарі Задеряка Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в с.-щі Овідіополь в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-
21 травня 2025 року, представниця ОСОБА_2 адвокат Конова Л.М. звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд визначити позивачці додатковий строк у 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, складеним ОСОБА_3 на ім?я позивачки від 01.04.2024 р. (реєстр. № 778), мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла заповідач ОСОБА_3 , яка є тіткою позивачки, що підтверджується актом про смерть за № 4574 зареєстрованим в Бюро реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 , мун.Кишинів 28.10.2024 року. Оскільки заповідач ОСОБА_3 мешкала разом з позивачкою, яка її доглядала, померла вона в м. Кишиніві, позивачка хоронила її власним коштом. Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , відкрилась спадщина у виді однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.06.2012 р., виданим на підставі рішення виконкому Таїровської с/ради від 28.04.2012р. № 388 та витягом про Державну реєстрацію прав КП «Овідіопольське РБТІ» № 34730961 від 06.07.2012 року.
Спадкодавець ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. 01.04.2024 р. та зареєстрований в реєстрі за № 778, яким все своє майно заповідала позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки заповіт знаходився у квартирі ОСОБА_3 разом з іншими документами в м. Одесі, позивачка приїхала 01.04.2025 р. з метою подати заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Одеського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф., яка перевірила наявність заповіту у Спадковому реєстрі, про що свідчить витяг № 76428957.
Однак, оскільки у позивачки не було в наявності всіх необхідних документів для подання заяви про прийняття спадщини, не було перекладів паспорту та акту про смерть, які були видані їй на румунській мові у Молдові, довідок з Таїровської селищної ради про зареєстрованих з померлою осіб на день її смерті, тому вона поїхала збирати необхідні документи і тільки 11.04.2025 р. на запит приватного нотаріуса Куркан Н.Ф. була надана інформація № 510/08-12 про реєстрацію місця проживання та склад зареєстрованих осіб разом з померлою ОСОБА_3 . Картка платника податків на ім`я ОСОБА_5 була надана лише 14.04.2025р., коли позивачка знову звернулася до приватного нотаріуса Куркан Н.Ф. з пакетом документів та заявою про прийняття спадщини, однак приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. листом № 207/01-16 від 23.04.2025 повідомила позивачці, що нею пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, та рекомендувала звернутися до суду із заявою щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Враховуючи визначене, позивач просила задовольнити її позовні вимоги.
В судове засідання позивачка та її представник ОСОБА_6 не з?явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала до суду письмове клопотання, в якому просила задовольнити позов і слухати справу без її участі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 28,30-31).
У визначений ухвалою суду від 26.05.2025 р., згідно з якою, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження, у 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали та матеріалів позову з додатками в порядку ст. 178 ЦПК України, представник відповідачів Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області відзиву на позов, письмових пояснень, заперечень чи зустрічного позову не надав, хоча вказані матеріали позову та ухвалу суду в установленому законом порядку отримав, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення матеріалів справи та позову, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 29).
Згідно ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку в судовому засіданні, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та додатково надані суду докази, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.
Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ст. 1216 ЦК - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із ч. 1 ст. 1217 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із ч. 1 ст. 1221 ЦК, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17
Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Як роз?яснив Пленум ВСУ в абз. 6 п. 24 своєї постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Пр судові практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Згідно з правовою позицією ВСУ від 04.11.2015 р. (справа № 6-1486цс15), відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України - за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Крім того, у постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди дослужуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріусу або до суду. Під час вирішення питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі в складі Збройних Сил України тощо.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла тітка позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується актом про смерть за № 4574 зареєстрованим в Бюро реєстрації актів цивільного стану Буюкань, мун. Кишинів 28.10.2024 року (а.с. 10-12).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.06.2012 р., виданим на підставі рішення виконкому Таїровської с/ради від 28.04.2012р. № 388 та витягом про Державну реєстрацію прав КП «Овідіопольське РБТІ» № 34730961 від 06.07.2012 року. (а.с. 15,16).
Спадкодавець ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. 01.04.2024 року та зареєстрований в реєстрі за № 778, яким все своє майно заповідала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачці по справі (а.с. 13,14).
З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 проживала спільно з позивачкою у м. Кишинів, Республіка Молдова, де померла та була похована позивачкою, що підтверджується актом про смерть № 4574 зареєстрованим в Бюро реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 , мун.Кишинів 28.10.2024 року та документами щодо сплати ритуальних послуг від 05.10.2024 р. (а.с. 11,20-21).
Для оформлення спадщини позивачка вимушена була приїхати до України та звернутися до нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф.
Однак, оформлення всіх необхідних документів, в тому числі переклад з румунської на українську отримання довідки про реєстрацію місця проживання спадкодавця, картки платника податків зайняв певний час, тому позивачкою було пропущено строк у шість місяців для звернення з заявою про прийняття спадщини. Останній день строку на прийняття спадщини був 05.04.2025р., позивачка остаточно звернулася до нотаріуса з повним пакетом документів 14.04.2025р., отже пропуск строку склав лише 9 днів.
Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. листом № 207/01-16 від 23.04.2025 повідомила позивачці, що нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, та рекомендувала звернутися до суду із заявою щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 17).
Отже, враховуючи велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна та невеликою кількістю днів пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,174,200,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273,280-283 ЦПК України, ст.ст. 1270,1272 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -
1.Позов ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити ;
2.Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП : НОМЕР_1 ) - додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном 3 місяці, з дня набрання рішенням законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено та підписано 18.09.2025 р.
Cуддя Д.М. Гандзій