Справа №705/953/25
2/705/1594/25
30 липня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Піньковського Р.В.
при секретарі Заповітряній Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань Черкаської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу, укладеного між нею та відповідачем 08.05.2012, дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, в обґрунтування зазначивши наступне.
08.05.2012 між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Вказане нерухоме майно належить на праві приватної власності відповідачу на підставі свідоцтва на право власності на житло від 19.10.2001.
У липні 2022 року відповідач не прибув до нотаріуса задля оформлення договору купівлі-продажу вищезазначеного майна, причини неявки не повідомив.
12.12.2024 вона звернулася до відповідача з вимогою про необхідність укладення договору. У своїй вимозі вона зазначила про те, що вона сплатила йому повну вартість придбаної квартири, повідомила, що між ними був укладений попередній договір та він зобов`язався переоформити право власності на придбану квартиру на неї. Строк виконання взятого зобов`язання закінчився 01.08.2022, але з незрозумілих для неї причин відповідач так і не виконав свої зобов`язання.
Також у вимозі вона зазначила про необхідність його прибуття до нотаріуса з метою оформлення договору купівлі-продажу та попередила, що в разі його неявки вона вимушена буде звернутися до суду з відповідним позовом.
10.01.2025 вказана вимога була вручена відповідачу.
Станом на день подачі позову до суду письмової відповіді на її вимогу не надійшло та відповідач уникає зустрічей з ним.
Вважає, що такі дії відповідача порушують її права, у зв`язку з чим вона і вимушена звернутися до суду з цим позовом.
Просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеним 08.05.2012 між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконаним та дійсним.
Визнати за нею, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлена у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляла, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у її відсутність, на адресу суду не надходило.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, врахувавши позицію позивача, та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено, що згідно відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 12.04.1996 Уманським МВ УМВС України в Черкаській області, місце проживання позивача по справі ОСОБА_1 зареєстроване з 06.03.1990 за адресою: АДРЕСА_2 .
У відповідності до свідоцтва № НОМЕР_3 про право власності на квартиру, виданого 19.10.2001 відділом житлового господарства Уманського міськвиконкому на підставі рішення Уманського міськвиконкому № 305 від 24.07.1997, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Згідно відмітки на свідоцтві про право власності в Уманській дільниці бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_2 . Запис в реєстровій книзі № 71 під № 6907.
Також згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , складеного станом на 12.10.2001, власником квартири, на підставі свідоцтва про право власності, записаний ОСОБА_2 .
Разом з тим, у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 30.07.2025 за номером 437512827, щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , у розділі «Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно» відсутній запис про реєстрацію права власності на вказану квартиру. Також витяг не містить будь яких інших відомостей про квартиру, як то наявності заборони, іпотеки тощо.
Також, у розписці зазначено, що жодних претензій щодо розрахунку ОСОБА_2 не має та в подальшому мати не буде, а також зобов`язується вчинити нотаріальні дії щодо відчуження вищезазначеного майна на ім`я ОСОБА_1 до кінця липня 2022 року.
Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.
Відповідно до частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства, а відповідно до частини 4 особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.
Тобто особа має право відмовитись або передати своє право на майно шляхом укладення, зокрема, договору.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що її права не визнані та обрав відповідний спосіб їх захисту, передбачений пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України.
Відповідно до позовної заяви спірні правовідносини полягають у передачі відповідачем позивачу майнового права на придбану нею квартиру.
Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 2 статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). В даній ситуації правочин є двостороннім, тобто договором.
Частиною 4 ст. 202 ЦК України визначено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 4 статті 203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд визнати вчиненим правочин договір купівлі-продажу, згідно з яким до нього від відповідача переходить право власності на житловий будинок, за що він передав відповідачу певну суму грошових коштів плату.
Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Враховуючи зазначене, правочин, який просить визнати суд позивач, підпадає під визначення договору купівлі продажу.
Зі змісту статті 640 ЦК України вбачається, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. При цьому, майно, яке має передати продавець у власність покупцю, є квартирою.
Частиною 1 статті 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу а також, одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
На підставі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
З першого січня 2013 року набрав чинності Закону України «Поро внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким ч. 3 ст. 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з ч. 2 ст. 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином, з цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше.
Аналогічна позиція викладена в пункті 2 листа ВССУ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13.
Відповідно до положення абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким передбачено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК.
Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (с. 209 ЦК України).
Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, при цьому сторони домовилися про всі, в тому числі, істотні умови договору купівлі-продажу та позивач свої зобов`язання за договором виконала, сплативши відповідачу власнику житлової квартири, оговорену ними вартість такого майна, про що відповідач власноручно написав розписку, тому фактично договір був укладений у вигляді розписки, але не був нотаріально посвідчений, тобто укладений у неналежні формі, як зазначає позивач у зв`язку з ухиленням від здійснення зазначених дій відповідачем. При цьому, у розписці, крім підтвердження отримання коштів за продаж належної відповідачу квартири, останнім зазначено, що він інших претензій до позивача не має, а також зобов`язується оформити договір купівлі-продажу нотаріально із вказівкою та граничний термін таких зобов`язань.
Частиною 1 статті 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Однією з умов застосування вимог ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст.220 ЦК України.
В позовній заяві, позивач зазначає, що після укладення договору вона неодноразово здійснювала спроби зв`язатися з відповідачем, але відповідач зустрічей уникав, тому після спливу визначеного у розписці строку для посвідчення такого договору, позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою вчинення дій щодо належного оформлення договору, та попередила, що у разі відсутності реакції відповідача на таку вимогу, вона буде вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач ОСОБА_3 на таку вимогу не відреагував та крім того, жодного разу не з`явився до суду під час розгляду справи та не подав ніяких заперечень щодо позовних вимог.
Також, судом було встановлено, що оригінали усіх правовстановлюючих документів на спірну квартиру знаходяться у позивача та вона зареєстрована у спірній квартирі з 1990 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно ч. 3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Суд приймає до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує права та законні інтереси інших осіб, а також оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину (були передані ключі та правовстановлюючі документи на нерухоме майно та передано визначену суму коштів), такий правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується розпискою від 08.05.2012, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача обставин, а саме ухилення відповідача, що було підтверджено під час судового розгляду. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право підлягає захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із зазначеним, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений останньою судовий збір у розмірі 3402,40 грн., що підтверджується квитанціями до платіжних інструкцій на переказ готівки № 3 та № 4 від 13.02.2025, відповідно на суми 1211,20 грн. та 2191,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 215, 220, 328, 334, 392 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 08.05.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 3402,40 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Повне судове рішення складене 02.09.2025.
Суддя: Р. В. Піньковський