Провадження №2/760/209/25
Справа №760/3988/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Зеленчука М.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представників відповідача - Брижатого С.В., Горобей Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , звернулися до суду з позовом та просили: визнати недійсним кредитний договір № 0 від 19.02.2007, що укладений між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (на момент укладення Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»); визнати недійсними похідні від кредитного договору №0 від 19.02.2007 договір іпотеки №47671 від 19 лютого 2007 року та договір поруки ОСОБА_1 за № 96900 від 19 лютого 2007 року.

Позов обґрунтований тим, що 19 лютого 2007 року між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з 21.12.2009 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що банк зобов?язується надати позичальнику, а позичальник зобов?язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США.

Пунктом 1.2.2. Договору передбачено, що позичальник зобов?язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 19 лютого 2017 року.

Згідно з п.1.3.1. за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 12,8 % річних.

Зазначили, що як вбачається з додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 19 лютого 2007 року «Графік погашення кредиту» встановлено три графи: номер порядковий; дата; розмір максимально припустимої заборгованості за основним боргом по кредиту, еквівалент USD.

Вказали, що у наведеному графіку погашення кредиту відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов?язань споживача, не зазначено щомісячну суму погашення тіла кредиту, відсотків, що є грубим порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Також зазначили, що як вбачається з додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 19 лютого 2007 року «Графік погашення кредиту» щомісячний платіж становив - 583, 34 доларів США.

Надалі, між клієнтом та банком 28 серпня 2009 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору згідно з якою сторони домовились про зміну графіку кредиту за Договором. Відповідно до вказаної додаткової угоди №1 «Сторони домовились викласти додаток № 1 до договору у новій редакції. Однак, всупереч вимог додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту від 19 лютого 2007 року не додано додатку № 1 в новій редакції, а додано додаток № 2 до кредитного договору, що не відповідає умовам додаткової угоди №1.

Вказали, що відповідно до нового графіку погашення кредиту, який іменується додаток 2 від 28 серпня 2009 року відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов?язань споживача, не зазначено щомісячну суму погашення тіла кредиту, відсотків, що є грубим порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Пояснили, що окрім того, встановлюється щомісячний платіж в розмірі - 702 96 доларів США, період платежів - з 28.08.2009 по 19.02.2017. Додатковою угодою № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 16 листопада 2010 року сторони уклали додаткову угоду про наступне: «Розмір ануїтетного платежу складає 767 доларів США 86 центів». У наявних у позивача матеріалах відсутній графік погашення кредиту від 16 листопада 2010 року. Такий кредитний договір прямо суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин), яким передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача (п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 11), і розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007. за №541/13808.

Стверджують, що з кредитного договору убачається явний дисбаланс прав і обов?язків банка і позичальника на шкоду останнього, що згідно положень ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції 01.12.2005) є несправедливими умовами договору. За розрахунками позивача, суми платежів за розрахунковий період, що містяться у графіку погашення кредитів не відповідають ані арифметичним нормам, ані вимогам правил надання банками України інформації споживачу. Зокрема, щомісячний платіж змінювався тричі.

Вказали, що на час укладення вказаних угод між банком та ОСОБА_4 , банком було неналежним чином виконано його обов`язки як особи, що надає фінансові послуги, а саме, - в супереч приписам Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_4 не було надано належних та зрозумілих розрахунків вартості кредиту, що призвело до того, що ОСОБА_4 не могла надати реальної оцінки доцільності отримання для себе такої фінансової послуги, та отримав від банку вказані кредити, в той час, коли дійсні умови кредитування у наступному виявилися для неї незрозумілими та неприйнятними.

У зв`язку з вищевикладеним, просили задовольнити позов.

13.02.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Кушнір С.І.

Ухвалою судді від 17.02.2020 залишено позовну заяву без руху, надано строк для усунення недоліків.

19.06.2020 до суду від представника позивача на виконання вимог ухвали від 19.06.2020 надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою судді від 22.06.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

03.09.2020 до суду від представника Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №0 від 19.02.2007 в розмірі 70 000 дол. США. 19.02.2007 на виконання умов кредитного договору № 0 від 19.02.2007 між АТ «УКРСИББАНК» і ОСОБА_1 було укладено договір поруки №96900.

Відповідач зазначив, що у своєму позові позивачі зазначають, що АТ "УКРСИББАНК" не вказав детального розпису сукупної вартості за кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також суму погашення тіла кредиту та відсотків, що є порушенням Закону України "Про захист прав споживачів", втім вказані аргументи позивача не відповідають дійсності. Сторонами було підписано додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.02.2007, яким було встановлено графік погашення кредиту. Із вказаним графіком позичальник була ознайомлена, про що свідчать її підписи на кожній сторінці додатку № 1 до кредитного договору. Таким чином, сторонами у кредитному договорі було чітко передбачено детальний розпис процентної ставки, розмір кредиту та розмір щомісячних платежів позичальника. Так, у кредитному договорі сторонами було чітко визначено вартість супутніх послуг, які надаються банком при видачі позичальнику кредиту. Крім того, зазначаємо, що розмір таких супутніх послуг склав 0%, що суперечить позиції позивача про диспропорційність прав позичальника та банка при укладенні такого договору. Додатково зазначаємо, що платежі третім особам (страхування, нотаріальні послуги) виходять за межі грошових зобов?язань між кредитодавцем та позичальником, що виникли з кредитного договору, а отже, не можуть врегульовуватися умовами кредитного договору, такі платежі регулюються окремими договорами, укладеними позичальником із третіми особами.

Відповідач стверджує, що з наведеного вище випливає, що ним при укладенні кредитного договору було визначено усі істотні умови, що передбачені законодавством України. При цьому, у позовній заяві позивачі жодним чином не зазначають, яких саме додаткових витрат понесла ОСОБА_4 та як це вплинуло на її права та обов?язки.

Також відповідач вказав, що 28 серпня 2009 року між ОСОБА_5 та АТ "УКРСИББАНК" було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 0 від 19.02.2007, якою кредит ОСОБА_4 було реструктуризовано у договір про надання споживчого кредиту № 1 від 28.08.2009, яким було встановлено новий, більш гнучкий та зручний для ОСОБА_4 , графік погашення заборгованості. При цьому, процентна ставка залишилася незмінною.

16 листопада 2010 року ОСОБА_5 та АТ "УКРСИББАНК" уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 0 від 19.02.2007. Вказаною додатковою угодою кредит ОСОБА_4 було повторно реструктуризовано у договір про надання споживчого кредиту №2 від 16.11.2010, яким сторони погодили, що схема погашення ОСОБА_4 кредиту змінюється на ануїтетну та змінюється порядок нарахування процентів. Реструктуризація кредитного договору не може вважатися зміною процентної ставки та не має включати в себе сукупної вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов?язань, оскільки така інформація вже була погоджена сторонами у кредитному договорі. Отже, зазначення позивачів про односторонню зміну відповідачем розміру процентної ставки є безпідставними.

Також відповідач зазначив, що ОСОБА_4 порушується принцип «естопель», який є проявом загального принципу недопустимості зловживання правом. Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки. Так, при укладенні кредитного договору ОСОБА_4 було ознайомлено із усіма істотними умовами договорами, в тому числі із процентною ставкою по кредиту, графіком платежів та загальним розміром наданого їй кредиту. Вказане підтверджується і п. 8.2 кредитного договору, підписаного ОСОБА_4 , яким зазначається, що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов?язки за цим договором і погоджується з ними. Таким чином, підписуючи кредитний договір та виконуючи його протягом певного часу, ОСОБА_4 тим самим, погодилась з визначеними умовами кредитного договору. Водночас, визнання нею недійсним кредитного договору з підстав відсутності у ньому істотних умов більш ніж через 13 років після його укладення суперечить її попередній поведінці (яка була направлена на визнання умов кредитних договорів та їх виконання) і свідчать про недобросовісність таких дій.

Враховуючи вищевикладені обставини відповідач зазначає, що позовні вимоги позивачів є безпідставними та не підлягають задоволенню.

02.08.2023 до суду надійшли матеріали спадкової справи №92/2022 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Протокольною ухвалою суду від 14.09.2023 відповідно до ст. 55 ЦПК України залучено ОСОБА_1 правонаступником ОСОБА_5

11.04.2024 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано головуючому судді Усатовій І.А.

Протокольною ухвалою суду від 20.01.2025 залучено ОСОБА_3 правонаступником ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 11.02.2025 залучено до участі у справі правонаступника відповідача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджі Фінанс».

Ухвалою суду від 11.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник просили задовольнити позов в повному обсязі.

У судовому засіданні представники відповідача просили відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та їх безпосередньому дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.02.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з умовами якого відповідач надав позивачу ОСОБА_4 кредит в розмірі 70000,00 дол. США, строком до 19.02.2017, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,8 % річних, а позивач ОСОБА_4 зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші грошові платежі в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором, 19.02.2007 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 96900.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, 19.02.2007 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 47671, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 59,70 кв.м., житловою площею 44,10 кв.м., складається з трьох кімнат та належить іпотекодавцям.

Відповідно до п.1.2. Договору іпотеки, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_4 за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.02.2007.

Згідно п.1.1. Договору іпотеки, за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становила 658265,36 грн.

28.08.2009 між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0 від 19.02.2017, якою було внесено зміни до графіку погашення кредиту.

16.11.2010 між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 19.02.2017, якою сторони погодили, що схема погашення позивачем кредиту змінюється на ануїтетну та змінюється порядок нарахування процентів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 19174 від 04.09.2021.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України, разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно спадкової справи №92/2022 до участі у справі залучено правонаступників ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України).

Отже, у разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Наведений висновок повністю узгоджується із сталою судовою практикою, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19).

11 січня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНІСТАНДАРТ» та ТОВ «Діджі Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 11-01/ФК-23, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 19.02.2007, боржником за яким є ОСОБА_5 , перейшло до ТОВ «Діджі Фінанс».

Таким чином, в результаті укладення вказаного договору, залучено до участі у справі правонаступника позивача ПАТ «УкрСиббанк» - ТОВ «Діджі Фінанс».

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів.

Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Частиною першою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з подальшими змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналізуючи положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Зазначений правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13.

Відповідно до пункту 3.1 Правил № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами кредитного договору, банки зобов`язані у кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Відомостями про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір з додатками підписаний ОСОБА_4 , що свідчить про її згоду з усіма його істотними умовами, та тривалий час нею виконувався без будь-яких заперечень щодо його умов, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: про строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, у тому числі реальну процентну ставку та абсолютне значення здорожчання кредиту, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань.

Крім того суд зазначає, що між банком та ОСОБА_4 укладено дві додаткові угоди.

28 серпня 2009 року між ОСОБА_5 та АТ "УКРСИББАНК" було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 0 від 19.02.2007, якою кредит ОСОБА_4 було реструктуризовано у договір про надання споживчого кредиту № 1 від 28.08.2009, яким було встановлено новий, більш гнучкий та зручний для ОСОБА_4 , графік погашення заборгованості. При цьому, процентна ставка залишилася незмінною.

16 листопада 2010 року ОСОБА_5 та АТ "УКРСИББАНК" уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 0 від 19.02.2007. Вказаною додатковою угодою кредит ОСОБА_4 було повторно реструктуризовано у договір про надання споживчого кредиту №2 від 16.11.2010, яким сторони погодили, що схема погашення ОСОБА_4 кредиту змінюється на ануїтетну та змінюється порядок нарахування процентів.

Укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені, тобто банк надав, а ОСОБА_4 взяла кредит та зобов`язалася повернути його банку відповідно до умов кредитного договору.

За встановлених обставин не вбачається порушення прав саме позичальника за договором щодо ненадання їй банком повної інформації по умовах даного кредиту.

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 215 ЦК України та статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачі, з урахуванням принципу змагальності сторін, зобов`язані були довести наявність правових та фактичних підстав для задоволення заявлених ними вимог, натомість належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину не надали.

Виходячи з цих обставин суд вважає безпідставними вимоги позивачів в частині визнання недійсним кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню.

Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору, відсутні і підстави для визнання недійсними і договору іпотеки та договору поруки, як похідних від основного договору.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки № 96900 від 19.02.2007, суд зазначає наступне.

Вбачається, що позивач ОСОБА_1 звертається до суду і як сторона оспорюваного договору поруки і має статус спадкоємця прав і обов`язків померлої ОСОБА_4 .

Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Припинення поруки визначені ЦК України.

Так, у статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

При цьому підставу для припинення поруки законодавець визначив у частині першій статті 523 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється після заміни боржника, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Заміна боржника може відбуватися з різних підстав, у тому числі й з незалежних від нього, зокрема у результаті його смерті.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора стягує заборгованість в межах вартості майна, одержаного у спадщину (стаття 1282 ЦК України).

За змістом зазначеної норми у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який відповідає перед кредитором в межах вартості одержаного у спадок майна.

Слід наголосити, що зобов`язання за договором поруки нерозривно пов`язані з особою боржника, тому у разі смерті цього боржника, кредитор, який хоче задовольнити свої вимоги, повинен отримати від поручителя померлого відповідну згоду забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем).

У разі отримання такої згоди правовідносини поруки за своїм змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

У разі ж недосягнення згоди і неотримання кредитором згоди поручителя забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем), порука визнається припиненою.

Як вже зазначалося, померла позичальниця за основним зобов`язанням - ОСОБА_4 , спадкоємцями після її смерті є донька ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_1 .

Згоди відповідати за нового боржника ОСОБА_3 ОСОБА_1 не надавав, що відповідно до положень частини першої статті 523 ЦК України свідчить про припинення поруки і відсутність у нього зобов`язань з погашення заборгованості за кредитним договором та про відмову у стягненні із ОСОБА_1 , як поручителя кредитної заборгованості.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену частинами другою, четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами № 168, сторони узгодили всі істотні умови договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

З цих підстав, керуючись статтями 3-5, 7, 10, 13, 19, 258, 264-265, 352 Цивільно процесуального кодексу, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.