Справа № 216/4526/22
провадження 2/216/173/25
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

11 серпня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Цимбалістенко О.В.,

секретаря судових засідань Радочин Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,-

УСТАНОВИВ:

Суть справи

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, та має торгівельний павільйон, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де з 01.10.2020 року, згідно трудового договору працювала відповідачка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 02.10.2020 року, згідно трудового договору, відповідачка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23.10.2020 року позивачкою ОСОБА_1 в складі комісії за участю ОСОБА_4 - паспорт серії НОМЕР_1 та ОСОБА_5 - паспорт серії НОМЕР_2 , було -проведено перерахунок товару та грошей в торгівельному павільйоні, за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті якого було виявлено недостачу грошових коштів загальною сумою 41049,00 грн. (сорок одна тисяча сорок дев`ять гривень, 00 коп.) про що було складено акт, підписаний учасниками перевірки.

Відповідачки в присутності учасників комісії визнали факт недостачі грошових грошових коштів загальною сумою 41049,00 грн., та зобов`язались відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_1 але потім перестали виходити на роботу та взагалі відповідати на телефонні дзвінки позивачки.

З даного приводу позивачка ОСОБА_1 звернулась до Довгинцівського відділу поліції міста Кривого Рогу, але отримала повідомлення про цивільно-правовий характер правовідносин та рекомендацію звернутись до суду для відшкодування матеріальної шкоди завданої їй неправомірними діями відповідачок.

За вказаних обставин позивач просить стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду загальною сумою 41049,00 грн. (сорок одна тисяча сорок дев`ять гривень, 00 коп.), солідарно.

Процесуальні дії суду та учасників справи.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 25 березня 2024 року надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Підтримала позовні вимоги.

Відповідачі в чергове судове засідання не з`явилась повторно, хоча була належним чином і в установленому законом порядку повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили. Заяв про розгляд справи без їх участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачами не подано.

Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст.223, ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Встановлені обставини судом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 була зареєстрована як ФОП номер запису 0039985.

Відповідно до копії трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 01 жовтня 2020 року, ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали трудовий договір відповідно до умов якого працівник зобов`язаний виконувати продаж та зберігання товарів.

Відповідно до копії трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 02 жовтня 2020 року, ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали трудовий договір відповідно до умов якого працівник зобов`язаний виконувати продаж та зберігання товарів.

Згідно наказів № 36 та 37 від 01.10.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийнято на посади провадців продовольчих товарів.

23.10.2020 року позивачкою ОСОБА_1 в складі комісії за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було -проведено перерахунок товару та грошей в торгівельному павільйоні, за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті якого було виявлено кінцеву вартість товару в магазині на суму 20055 грн. 00 коп. В той час коли ОСОБА_3 прийняла товар на суму 61114 гривень. Таким чином недостача грошових коштів у магазині становить загальною сумою 41049,00 грн. (сорок одна тисяча сорок дев`ять гривень, 00 коп.) про що було складено акт, підписаний учасниками перевірки.

Проте встановити загальну суму товару, яку було прийнято ОСОБА_3 перед зміною за наданими актом не є можливим, оскільки акт містить лише перелік наявних товарів в магазині. Крім цього в акті не зазначено, загальну суму товару яка була прийнята ОСОБА_2 . Окрім цього до матеріалів справи не долучено доказів отримання товарів перед зміною на суму 61114, 00 грн. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Висновки суду

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту прав та інтересів особи є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (далі - Постанови №14 від 29.12.1992 року) судовому розгляду підлягають, крім іншого, заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної зїх вини підприємству,установі,організації,коли шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992, виходячи з вимог ст.15 ЦПК суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов`язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб (п. 16 Постанови №14 від 29.12.1992 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що посади продавця-продовольчих товарів, на яку відповідачі була прийнята позивачем за трудовим договором, передбачала за характером виконуваної ними роботи виконувати продаж та зберігання товарів. Порядок передачі відповідачам товарно-матеріальних цінностей, позивачем не доводилося взагалі. В акті про перерахунок товару та грошей в товарному павільйоні від 23.10.2020 року зазначено лише, що ОСОБА_3 було прийнято товар на суму 61114,00, проте який саме товар та на яку суму було прийнято відповідачем в акті не зазначено.

З поданих позивачем та досліджених судом матеріалів факти які б підтверджували передачу та отримання відповідачами товарно-матеріальних цінностей на будь-яку суму позивачем не подано. В тому числі, позивачем не подано жодного прибуткового документу, звітів про рух коштів, жодних первинних документів про залишки товару на початок та кінець робочої зміни відповідачів.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо обсягу та кількості отриманих відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей, чи перебували вони лише в їх віданні у вказаний період та руху коштів з реалізації у вказаний період товарно-матеріальних цінностей, з огляду на що встановити наявність прямої дійсної шкоди та її розмір, а також конкретні порушення трудових обов`язків, які допустили саме відповідачі, а не будь-який інший продавець, причинний зв`язок між порушенням і шкодою, ступінь їх вини та відповідальність в повному розмірі за наслідками вказаної позивачем загальної шкоди, неможливо.

Доданий до матеріалів справи акт комісії не є достатніми доказами, що підтверджують вину відповідача у нестачі товарно-матеріальних цінностей. Вказаний документи лише констатують перелік товарів наявних в магазині на дату складання акту, однак причинно-наслідкового зв`язку між діями продавців-продовольчих товарів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та наслідками недостачі у магазині не доводять.

Таким чином, позивач не довів обставини, які мають значення для справи та на які посилався як на підставу своїх вимог, а саме не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності підстав для покладення на відповідачів відповідальності за нестачу грошових коштів або матеріальних цінностей.

З урахуванням викладеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 130, 134, 138 КЗпП України, ст. ст. 141, 211, 247, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4

Повний текст рішення складено 11 серпня 2025 року.

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО