Справа № 471/1326/24 Головуюча у 1-й інстанції Жила Н. М.
Провадження № 22ц/812/1555/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 вересня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

від імені якої діє представниця Цокало Тетяна Михайлівна,

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Жили Н. М. у селищі Братське Миколаївської області о 15 годині 40 хвилині зі складенням повного судового рішення у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Укр Кредит Фінанс»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

24 жовтня 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 44 186 грн заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 11 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №1330-1799 про надання кредитних коштів на суму 10 200 грн строком на 300 днів, із базовим періодом 22 календарних дні, та застосуванням промо-ставки у розмірі 2,25 % на день, зниженої процентної ставки у розмірі 2,5 % на день, та стандартної ставки 2,5% на день. Договір підписано позичальницею за допомогою електронного підпису, вчиненого одноразовим ідентифікатором.

Втім, позичальницею ОСОБА_1 зобов`язання за договором не виконані, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 8 серпня 2024 року складається з 10 200 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту та 38 015 грн простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, а всього на загальну суму 48 215 грн.

До виниклої загальної суми боргу позивачем, як кредитором, на підставі програми лояльності, застосовано зменшення суми боргу позичальниці за процентами з користування кредитними коштами, з 38 015 грн до 33 986 грн.

Посилаючись на вказані обставини та застосування програми лояльності, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки загальну суму боргу в розмірі 44 186 грн, яка складається з: 10 200 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту та 33 986 грн заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом.

У відзиві на позовну заяву відповідачка вважала її частково необґрунтованою та такою, що підлягає лише частковому задоволенню у загальному розмірі 35 802 грн заборгованості, яка складається з 10 200 грн заборгованості за тілом кредиту та 25 602 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.

В обґрунтування доводів відзиву посилалась на ті обставини, що у відповідності до пункту 17 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5%, протягом наступних 120 днів 1,5%, а у відповідності до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Тому у зв`язку із застосуванням встановлених законом обмежень щодо максимального розміру денної процентної ставки у відповідні періоди нарахування процентів за користування кредитом, заборгованість має складати 35 802 грн заборгованості.

Зазначила про понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн, які просила стягнути з позивача на її користь.

У додаткових поясненнях позивач заперечив право відповідачки користуватись зниженою процентною ставкою поза межами базового періоду, наголосив, що з відповідачкою узгоджено умови та порядок користування кредитними коштами, а також розміри процентних ставок, які прийняті позичальницею, а тому наполягав на задоволенні позову у повному обсязі та заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених відповідачкою.

В подальшому відповідачка, діючи через свою представницю, звернулась з заявами про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю її представниці.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2025 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 44 186 грн загальної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 133-0799 від 11 січня 2024 року, яка складається з 10 200 грн простроченої заборгованості за кредитом та 33 986 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Розподілено судові витрати.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

В апеляційній скарзі відповідачка, діючи через свою представницю Цокало Т. М., посилаючись на те, що рішення суду в частині вирішення позову про стягнення процентів за користування кредитом є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи, просить його змінити в частині розміру стягнутих процентів та загальної суми боргу, зменшивши суму процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню на користь позивача в сумі з 33 986 грн до 814 грн, у зв`язку з чим загальна суму заборгованості зміниться до 11 014 грн 40 коп.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що хоча за пунктом 4.10 укладеного договору сторонами визначено стандартну процентну ставку в розмірі 2,5%, а програмою лояльності промоставку у розмірі 2,25%, але у цей період законодавством обмежено максимальний розмір процентної ставки в 1%, внаслідок чого нарахування кредитором процентів за період з 11 січня по 21 квітня 2024 року і з 22 квітня 2024 року по 8 серпня 2024 року здійснено неправильно.

За такого, такі умови договору в частині визначення розміру процентної ставки через їх невідповідність нормам Закону є нікчемними, а тому проценти за користування кредитом повинні обраховуватись виходячи із розміру облікової ставки НБУ.

Висновки суду першої інстанції за цими обставинами теж не відповідають діючому законодавству, оскільки не враховано, що договір сторонами укладено, після прийняття відповідних змін до законодавства, і тому підстав для застосування до його умов перехідних положень немає, так як його умови в частині визначення процентної ставки повинні відповідати діючому на той час закону, а саме частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Просила про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав її доводи необґрунтованими, а саму скаргу такою, що не підлягає задоволенню переважно з аргументів викладених ним раніше в позовній заяві та додаткових поясненнях.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 11 та 29 серпня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначається, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статей 1046, 1049 ЦК України визначається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчим кредитуванням є правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2024 року о 21 год 44 хв, після ознайомлення з умовами надання кредиту між позичальницею ОСОБА_1 та позивачем укладено договір про відкриття кредитної лінії №1330-1799 на суму 10 200 грн, з метою задоволення особистих потреб позичальниці строком на 300 днів, з яких 22 дні є базовим періодом. Плату за користування кредитом визначено сторонами за фіксованою стандартною процентною ставкою у розмірі 2,5% за день, із застосуванням промо-ставки, а також зниженої та пільгової ставок. При цьому у відповідності до розділу 10 кредитного договору протягом перших 22 днів (першого базового періоду) нарахування процентів визначено за промо-ставкою 2,25% на день, у вигляді заохочення та за пільговою процентною ставкою 2,5%, яка дорівнює стандартній процентній ставці, за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду та є заохоченням, право на користування якими надається позичальниці за умови сплати нарахованих процентів не пізніше останнього дня першого базового періоду. При цьому за положеннями пункту 10.3 кредитного договору, у разі несплати позичальницею у повному обсязі нарахованих відсотків за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого базового періоду, з наступного дня подальше нарахування здійснюється за стандартною процентною ставкою до повного погашення позичальницею заборгованості (а.с.11-18, 19-26, 26зв-28, 28зв-29).

Договір, додатки до нього, правила відкриття кредитної лінії та паспорт споживчого кредитування підписано позичальницею за допомогою одноразового ідентифікатора С388.

На виконання умов договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за допомогою системи LiqPay здійснено переказ коштів за кредитним договором №1330-0799 від 11 січня 2024 2023 року на суму 10 200 грн для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , що також підтверджено АТ КБ «Приватбанк» (а.с.30-40, 41).

Зазначені обставини стосовно укладання кредитного договору та отримання за ним кредитних коштів позичальницею не заперечуються, і в апеляційному порядку не оспорюються, внаслідок чого порядок підписання договору, отримання кредитних коштів та їх стягнення не є предметом апеляційного перегляду, враховуючи межі поданої відповідачкою апеляційної скарги.

В той же час, позичальницею оспорюється порядок нарахування та стягнення з неї процентів: у суді першої інстанції за неправильним розрахунком, проведеним на підставі пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування», а в суді апеляційної інстанції за нікчемністю положень кредитного договору в частині визначення розміру процентних ставок з наявністю підстав для застосування ставки НБУ, як процентної ставки за договором, укладеним сторонами.

Тому, з огляду на висновки суду першої інстанції в частині порядку нарахування та підстав стягнення процентів з позичальниці, та доводи відповідачки в апеляційній скарзі щодо нікчемності цих умов договору і наявності підстав для застосування ставки НБУ у виниклих між сторонами правовідносинах, апеляційний суд вважає за необхідне врахувати інші підстави, оскільки вважає висновки суду та доводи відповідачки в частині нарахування процентів такими, що не відповідають нормам матеріального права та встановленим обставинам справи. Внаслідок цього, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно до змісту пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денною процентною ставкою за договором споживчого кредитування визначаються загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

За частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до таких витрат включаються: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця та супутні витрати тощо. Внаслідок чого обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (частина 3 статті 8 цього Закону).

Враховуючи такі положення цього Закону, його частиною 5 статті 8 встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї же статті, яка не може перевищувати 1 %.

Одночасно за змістом пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень вищевказаного закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, сторони укладаючи кредитний договір 11 січня 2024 року повинні були діяти у межах, встановлених Законом України «Про споживче кредитування», при визначенні ними розміру денної процентної ставки, максимальний розмір якої не міг бути більшим, ніж той, що встановлено у частині 5 статті 8 цього Закону, оскільки за умовами укладеного договору передбачили її сплату позичальницею виключно за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, а не в якості підвищення процентної ставки за неналежне або несвоєчасне виконання обов`язків за договором з повернення кредитних коштів.

Тобто, надаючи розрахунок боргу за договором та визначаючи заборгованість за процентами за користування кредитом, кредитор нарахував їх ОСОБА_1 відповідно до умов договору, але з порушенням частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», так як розрахував їх за період з 11 січня по 1 лютого 2024 року включно за ставкою 2,25% в день, за період з 2 лютого по 4 березня 2024 року та за період з 5 квітня по 23 травня 2024 року включно за ставкою 2,5% в день, і без застосування процентної ставки за період з 5 березня по 4 квітня 2024 року і за період з 24 травня по 8 серпня 2024 року (а.с.42-43).

Між тим, враховуючи, що кредитором частково нараховано борг за процентами за підвищеною процентною ставкою, суд першої інстанції розрахував їх заборгованість за цей же період, але із застосуванням пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень вищевказаного Закону, з огляду на тимчасовий період, визначений на 240 днів із поступовим зниженням процентної ставки до максимального розміру, що встановлений у частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», тобто розрахував її до загального розміру в 44 186 грн.

При тому суд не звернув увагу, що договір укладено між сторонами в період чинності змін, внесених до Закону України «Про споживче кредитування», в частині визначення максимально можливого розміру денної процентної ставки, внаслідок чого тимчасове поступове зменшення розміру такої денної процентної ставки не передбачалося, оскільки наведений Перехідними положеннями алгоритм застосовується для поступового приведення у відповідність до положень цього Закону тих договорів споживчого кредитування, що укладені раніше, ніж були внесені зміни до законодавства.

Аналогічні доводи наведені відповідачкою у змісті апеляційної скарги та є такими, що відповідають змісту та логіки Закону України «Про споживче кредитування».

В той же час не є слушними посилання відповідачки на розрахунок процентів у відповідності до частини 1 статті 1048 ЦК України за обліковою ставкою НБУ, а не за умовами договору, які в частині визначення їх розміру, не відповідають частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», так як на її думку вони є нікчемними згідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Так, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини 1 цієї статті, є нікчемним.

Між тим, умови договору, що укладено 11 січня 2024 року між сторонами, містять усі складові, що визначені у частині 1 статті 12 цього Закону, та не обмежують права позичальниці, а отже не можуть бути визнані нікчемними.

Але при їх викладенні в частині визначення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами її розмір не відповідає максимально визначеному розміру денної процентної ставки, встановленої у частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», тобто по факту є порушенням, а не обмеженням, прав позичальниці.

Таким чином проценти, які може планувати отримати кредитор від позичальниці при належному виконанні нею умов договору протягом усього строку кредитування, нараховуються у розмірі, який враховуються при обчисленні, як реальної річної процентної ставки, так і денної процентної ставки, тобто розмір таких процентів за користування кредитом на день при належному виконання зобов`язань повинен не бути більшим, ніж максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений у відповідному Законі.

А отже, за положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України у позивача, як кредитора є право на отримання від позичальниці процентів, нарахування яких передбачено умовами укладеного між ними договору, але за розміром, що встановлений в законі, тобто не більше, ніж 1% на день.

Тому підстав для розрахунку процентів за обліковою ставкою НБУ не має, так як умовами договору та законом визначено порядок їх нарахування та максимально можливий розмір.

Таким чином, загальний розмір заборгованості позичальниці за процентами у відповідності до періоду та алгоритму здійсненого кредитором розрахунку, а також умов, встановлених частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», становить 21 522 грн.

За такого доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення суми стягнутих процентів є частково обґрунтованими, внаслідок чого підлягають частковому задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позову, визначення розміру стягнутих процентів та загального розміру боргу - зміні у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 31 722 грн загальної суми заборгованості за договором, яка складається з: 10 200 грн боргу за тілом кредиту та 21 522 грн боргу за процентами, таким чином задовольнивши позовні вимоги частково.

У зв`язку зі зміною судового рішення в частині задоволення позову, слід його змінити і в частині розподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України, які складаються із судового збору та витрат, понесених на правову допомогу відповідачкою під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Тому, виходячи із обсягу задоволених позовних вимог з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1 739 грн 08 коп. судового збору, який було сплачено кредитором за звернення до суду із позовом.

Щодо витрат за понесену правничу допомогу, то вони теж підлягають частковому задоволенню, з огляду на характер та складність справи, доведення відповідачкою обсягу понесених витрат та отриманих послуг адвоката (а.с.72-78), заперечень кредитора щодо співмірності заявлених до стягнення витрат (а.с.80-87), та обсягу задоволених позовних вимог, а також положень статей 137 та 141 ЦПК України, колегія суддів висновує про доцільність відшкодування позивачем на користь позивачки 2 000 грн витрат за надання правничої допомоги у суді першої інстанції

Також у відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції та частковим задоволенням позовних вимог з позивача на користь відповідачки слід стягнути 1 024 грн 25 коп. судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції та 1 000 грн витрат за надання правничої допомоги, з огляду на надання доказів про їх понесення, обсяг задоволених вимог та наявність заперечення позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені представницею Цокало Тетяною Михайлівною, задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2025 року змінити, зазначивши про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 31 722 грн загальної суми боргу за договором про відкриття кредитної лінії №1330-0799 від 11.01.2024р, яка складається з: 10 200 грн заборгованості за тілом кредиту та 21 522 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 1 739 грн 08 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 2 000 грн витрат на правничу допомогу, надану в суді першої інстанції.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 1 024 грн 25 коп. судових витрат за перегляд справи у суді апеляційної інстанції та 1 000 грн витрат на правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова