КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзя Романа Володимировича, стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзя Р.В., стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скарга ОСОБА_1 подана до суду поза межами строку для подання відповідної скарги, при цьому, скаржник не порушує питання про поновлення пропущеного строку.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 рокускасувати та постановити нове судове рішення про задоволення його скарги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що кошти, добровільно сплачені скаржником як аліменти у 2020 та 2021 роках не враховані виконавцем і на час звернення зі скаргою, тому порушення прав боржника є триваючим.

Вказує, що суд проігнорував клопотання скаржника про витребування доказів.

Зазначає, що на оскаржуваній ухвалі відсутній підпис судді.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходили.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе, розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Від державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзя Р.В. надійшло клопотання про відклдення розгляду справи, однак, клопотання не підлягає задоволенню, оскільки до нього не долучено жодних доказів існування поважних причин неявки виконавця у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, 14 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до Деснянського районного суду міста Києва скаргуна дії старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзя Р.В

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли

(1) особа дізналася або

(2) повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Скарга повинна містити, зокрема, дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця (пункт 7 частини третьої статті 448 ЦПК України).

У свої скарзі ОСОБА_1 зазначив, що 05 жовтня 2021 року звернувся до державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою, в якій просив перерахувати заборгованість зі сплати аліментів за виконавчими провадження у зв`язку зі сплатою коштів добровільно за період з 01 жовтня 2020 року по 01 жовтня 2021 року. Проте державний виконавець ігнорує факт добровільного виконання та не зараховує кошти.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, зокрема, у разі подання заяви стягувачем або боржником (частина четверта статті 71 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»).

Враховуючи, що виконавець зобов`язаний був обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця і повідомити про розрахунок заборгованості боржнику за його заявою, ОСОБА_1 повинен був дізнатися про порушення своїх прав після подання заяви 05 жовтня 2021 року, у листопаді 2021 року, коли належні дії не були вчинені.

Проте, скарга на бездіяльність виконавця була подана лише 14 березня 2025 року, що перевищує встановлений десятиденний строк, передбачений статтею 449 ЦПК України.

Частина друга цієї статті 449 ЦПК України встановлює, що пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Отже, умовою поновлення пропущеного строку є подання клопотання та наявність поважних причин. Відсутність також заяви є підставою для залишення скарги без розгляду.

Суд не може розглянути питання щодо поновлення строку на подання скарги з власної ініціативи. Скаржник таке клопотання не заявляв.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що порушення прав боржника є триваючим, тому строк на звернення зі скаргою не пропущено, колегія суддів відхиляє, оскільки статтею 449 ЦПК України поняття «триваюче порушення» не передбачене. При цьому, скаржник вказує, що звертався до Деснянського РВ ДВС із заявою щодо здійснення перерахунку 05 жовтня 2021 року, тобто, вже з цього часу ОСОБА_1 було достеменно відомо про неврахування виконавцем сплачених коштів у рахунок аліментів.

Посилання апелянта на те, що суд проігнорував клопотання скаржника про витребування доказів на висновки суду не впливає, адже суд не здійснював розгляд скарги ОСОБА_1 по суті заявлених вимог, а залишив скаргу без розгляду відразу після її надходження до суду.

Твердження апелянта щодо відсутності підпису судді на оскаржуваній ухвалі спростовується матеріалами справи (а.с. 37-38). Колегія суддів зауважує, що копія оскаржуваної ухвали, яку скаржник долучив до апеляційної скарги виготовлена з АСДС, про що зазначено безпосередньо на вказаному документі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено19 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома