Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

610/3315/23 2/610/34/2025 18 вересня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: Стригуненка В.М.

за участю

секретаря: Ворони І.О.,

розглянувши в місті Балаклія Ізюмського району Харківської області у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

15.12.2023 позивач звернулась до відповідача з вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з нього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період 01.11.2020 по 01.11.2023 в сумі 70625,75грн.

В обґрунтування позову вказує, що від шлюбу з відповідачем вони мають дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням суду від 06.05.2014 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання їхнього сина в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу щомісячно до досягнення ним повноліття та аліменти на утримання позивача у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років, яке він у повному обсязі не виконує, в результаті чого за період з 01.11.2020 по 01.11.2023 у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 70625,75грн. Зазначила, що у неї є всі підстави для стягнення неустойки (пені), оскільки відповідач, будучи обізнаним про свій обов`язок щодо сплати аліментів, систематично ухиляється від їх сплати та не вживає заходів для повного погашення заборгованості (а.с. 1-4).

12.02.2025 представником відповідача адвокатом Литовченком С.І. були надані письмові пояснення по справі, в яких не погодився з розрахунком пені, зробленим позивачем, вважаючи його неправильним. Крім того зазначив, що відповідачем було отримано новий розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 складає 30160 грн, а не 70625,75 грн, тому позов визнав частково та не заперечував проти стягнення з відповідача саме цієї суми (а.с. 52-54).

03.07.2025 позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 65382,57 грн, розрахованої на підставі нового розрахунку заборгованості, зробленого державним виконавцем за її запитом у зв`язку з наявністю розбіжностей у розрахунках заборгованості, зроблених раніше для неї та для відповідача, який було надіслано позивачу 20.06.2025. Розбіжності в сумі боргу по аліментам викликані тим, що державним виконавцем не вірно були враховані періоди, коли боржник не працював взагалі, коли був працевлаштованим, а коли перебував на обліку, як непрацюючий (а.с. 109-110).

Стороною позивача було виконано вимоги ч. 5 ст. 49 ЦПК України (а.с. 114).

Сторона відповідача проти зменшення позовних вимог не заперечувала.

Позивач просила справу розглянути за її відсутності, задовольнити позов та заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу (а.с. 22, 36, 123).

Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 16), про що свідчить отримання ним судової повістки (а.с. 123), однак в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Литовченко С.І. просив справу розглянути за його та відповідача відсутності, позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 30160 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на надання правничої допомоги не погодився, оскільки вважає їх завищеними та такими, що є неспівмірними об`єму виконаних робіт, вважав, що їх вартість повинна складати 3000 грн (а.с. 101, 124-125).

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ця обставина сторонами не заперечувалась.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 06.05.2014 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.04.2014 року і до досягнення нею повноліття, та аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.04.2014 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років (а.с. 13, 126-127).

За постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Балаклійського районного управління юстиції від 10.06.2014 було відкрито виконавче провадження № 43635966 з примусового виконання вищевказаного судового рішення (а.с. 10).

За правилами ст. 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Разом з позовною заявою стороною позивача було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржником ОСОБА_2 , яка станом на 01.11.2023 за цим розрахунком становить 70625,75 грн (а.с. 10-11).

10.02.2025 стороною відповідача було надано новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржником ОСОБА_2 , яка станом на 01.11.2023 за цим розрахунком становить 30160 грн (а.с. 39, 55).

Відповідно до крайнього розрахунку заборгованості, наданого 10.06.2025 стороні позивача на їхній запит, розмір заборгованості по аліментам за період з 01.11.2020 по 01.11.2023, за який позивач просить стягнути пеню, становить 65382,57 грн, яку нараховано державним виконавцем помісячно відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 112-113).

Даних про наявність спору з приводу неправильності нарахування суми заборгованості зі сплати аліментів за останнім розрахунком матеріали справи не містять, стороною відповідача він не спростований, не заперечувався, лише, що в своїй заяві від 18.08.2025 представник відповідача просив стягнути пеню урозмірі 30160 грн, який визначено, як суму заборгованості зі сплати аліментів у наданому 10.02.2025 розрахунку заборгованості, ігноруючи крайній розрахунок, де визначено заборгованість по аліментам за період з 01.11.2020 по 01.11.2023 в іншому розмірі.

Тим більш, 10.06.2025 Балаклійським відділом ДВС в Ізюмському районі Харківської області СМУ МЮ на запит позивача було надано відповідь, в якій зазначено, що відповідно до відповіді ДПС України від 12.06.2025 про дохід боржника державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, виходячи з фактичного заробітку боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у період з лютого 2022 року по березень 2022 року включно, а за період з квітня 2022 року по жовтень 2023 року заборгованість зі сплати аліментів нараховувалась виходячи з розміру середньої заробітної плати для даної місцевості (а.с. 111).

В разі виникнення спору щодо розмір заборгованості за аліментами сторона відповідача не була позбавлена можливості подати заяву щодо її розрахунку судом у порядку, встановленому законом, але цього не зробила.

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+…(An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц.

Строк сплати аліментів, що обчислюється місяцями, закінчується в останній день місяця. Початком строку порушення зобов`язання по сплаті аліментів є перше число наступного місяця.

Розрахунок нарахування пені на суму несплачених аліментів здійснюється так: сума заборгованості за кожен місяць, початок періоду заборгованості та кінець періоду заборгованості (визначений позивачем) кількість днів заборгованості за кожний місяць окремо, та пеня за кожний місяць окремо нарахована з моменту виникнення заборгованості (перше число наступного місяця, після зобов`язання боржника сплатити аліменти і до моменту визначеному у позовних вимогах) та складає суму в розмірі 209846,76 гривень з наступного розрахунку, зробленого на підставі крайнього розрахунку заборгованості (а.с. 112-113) та довідки начальника Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного МУ МЮ від 01.04.205 (а.с. 62):

1) 1366,20 грн х 1% х 3 дні = 41 грн (листопад 2020 року);

2) 732,32 грн х 1% х 29 днів = 212,37 грн (грудень 2020 року);

3) 562,32 грн х 1% х 64 дні = 359,89 грн (січень 2021 року);

4) 1107,68 грн х 1% х 36 днів = 398,77 грн (лютий 2021 року);

5) 122,32 грн х 1% х 66 днів = 80,73 грн (лютий 2021 року);

6) 1230 грн х 1% х 35 днів = 430,50 грн (березень 2021 року);

7) 147,68 грн х 1% х 5 днів = 7,38 грн (квітень 2021 року);

8) 1083,57 грн х 1% х 60 днів = 650,14 грн (квітень 2021 року);

9) 416,43 грн х 1% х 29 днів = 120,77 грн (травень 2021 року);

10) 814,82 грн х 1% х 81 день = 660 грн (травень 2021 року);

11) 755,18 грн х 1% х 51 день = 385,14 грн (червень 2021 року);

12) 476,07 грн х 1% х 112 днів = 533,20 грн (червень 2021 року);

13) 1023,93 грн х 1% х 81 день = 829,38 грн (липень 2021 року);

14) 231,07 грн х 1% х 118 днів = 272,66 грн (липень 2021 року);

15) 1255 грн х 1% х 87 днів = 1091,85 грн (серпень 2021 року);

16) 133,93 грн х 1% х 57 день = 76,34 грн (вересень 2021 року);

17) 1121,07 грн х 1% х 89 днів = 997,75 грн (вересень 2021 року);

18) 488,93 грн х 1% х 58 днів = 283,58 грн (жовтень 2021 року);

19) 777,82 грн х 1% х 101 день = 785,60 грн (жовтень 2021 року);

20) 1266,75 грн х 1% х 71 день = 950,06 грн (листопад 2021 року);

21) 580,43 грн х 1% х 40 днів = 232,17 грн (грудень 2021 року);

22) 728,57 грн х 1% х 669 днів = 4874,13 грн (грудень 2021 року);

23) 1309 грн х 1% х 638 днів = 8351,42 грн (січень 2022 року);

24) 1309 грн х 1% х 610 днів = 7984,90 грн (лютий 2022 року);

25) 1309 грн х 1% х 579 днів = 7579,11 грн (березень 2022 року);

26) 3292,25 грн х 1% х 549 днів = 18074,45 грн (квітень 2022 року);

27) 3292,25 грн х 1% х 518 днів = 17053,86 грн (травень 2022 року);

28) 3292,25 грн х 1% х 488 днів = 16066,18 грн (червень 2022 року);

29) 3292,25 грн х 1% х 457 днів = 15045,58 грн (липень 2022 року);

30) 3292,25 грн х 1% х 426 днів = 14024,99 грн (серпень 2022 року);

31) 3292,25 грн х 1% х 396 днів = 13037,31 грн (вересень 2022 року);

32) 3292,25 грн х 1% х 365 днів = 12016,71 грн (жовтень 2022 року);

33) 3292,25 грн х 1% х 335 днів = 11029,04 грн (листопад 2022 року);

34) 3292,25 грн х 1% х 304 дні = 10008,44 грн (грудень 2022 року);

35) 3292,25 грн х 1% х 273 дні = 8987,84 грн (січень 2023 року);

36) 3292,25 грн х 1% х 245 днів = 8066,01 грн (лютий 2023 року);

37) 3292,25 грн х 1% х 214 днів = 7045,42 грн (березень 2023 року);

38) 3292,25 грн х 1% х 184 дні = 6057,74 грн (квітень 2023 року);

39) 3292,25 грн х 1% х 153 дні = 5037,14 грн (травень 2023 року);

40) 3292,25 грн х 1% х 123 дні = 4049,47 грн (червень 2023 року);

41) 3292,25 грн х 1% х 92 дні = 3028,87 грн (липень 2023 року);

42) 3292,25 грн х 1% х 61 день = 2008,27 грн (серпень 2023 року);

43) 3292,25 грн х 1% х 31 дні = 1020,60 грн (вересень 2023 року);

Розрахунок боргу по аліментам був наданий суду станом по 10.06.2025, разом з тим позивач просила стягнути пеню за період з листопада 2020 року по жовтень 2023 року, тому саме за цей період розрахована пеня.

За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов`язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів.

Саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного, однак відповідач не заперечував своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів та не навів жодної поважної причини для їх несплати у повному обсязі у вказаний позивачем період.

Наведений розрахунок (неустойки) пені за спірний період часу проведено згідно вищевказаних правових позицій Великої Палати Верховного Суду та складає 209846,76 гривень.

Сплата відповідачем частково заборгованості по аліментам не впливає на визначення розміру пені (неустойки), оскільки сплата заборгованості не звільняє його від сплати неустойки (пені) за період, в який ця заборгованість мала місце.

Здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, що не може перевищувати 100 відсотків.

З огляду на наведене сума стягнення пені підлягає зменшенню з 209846,76 гривеньдо 65382,57 грн (розміру заборгованості по аліментах станом на жовтень 2023 року).

Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що вона очікує понести витрати на юридичні послуги адвоката та 27.01.2025 повідомила у своїй заяві, що нею понесені витрати на правничу допомогу адвоката, орієнтовний розмір яких складає 5000 грн (а.с. 23).

10.02.2025 позивач подала заяву, в якій просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн та надала докази понесення таких витрат (а.с. 29).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Між позивачем ОСОБА_1 і адвокатом Дмитрієвим Ф.І. 01.10.2024 укладено договір про надання правової допомоги № 20/24, відповідно до якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу , зокрема, щодо надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв та ін.). За надання адвокатом правничої допомоги за цим договором клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору в розмірі та на умовах, визначених сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 30).

01.10.2024 між позивачем ОСОБА_1 і адвокатом Дмитрієвим Ф.І. було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 20/24 від 01.10.2024, в якій вказано, що дана додаткова угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката за надання правової допомоги у спорі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів. Адвокат зобов`язався підготувати необхідний пакет документів, написати позовну заяву, розрахувати суму пені за прострочення сплати аліментів. Правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги. Правова допомога підлягає оплаті протягом 2-х днів після надання (надсилання) клієнту відповідного рахунку на оплату (а.с. 31).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України cудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).

Суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з акту надання послуг № 1 від 20.01.2025 за додатковою угодою № 1 до договору № 10/24 від 01.10.2024 виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги) надання юридичних послуг, вартість яких склала 5000 грн (а.с. 32).

Також позивачем було надано товарні чеки на сплату послуг адвоката Дмитрієва Ф.І. (а.с. 33).

Із огляду на викладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу, які є фактично понесеними та які відповідач зобов`язаний сплатити за договором.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.10.2024 вартість послуг адвоката склала 5000 грн, що складається з підготовки та збору документів, надання запитів до виконавчої служби 1000 грн, написання позовної заяви до суду та розрахунок пені за прострочення сплати аліментів 4000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу, вважаючи їх завищеними та такими, що є неспівмірними об`єму виконаних робіт.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, виходячи із засад розумності та справедливості, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд вважає співмірним наданий адвокатом обсяг послуг з їх вартістю 5000 грн, враховуючи фактичний вид правової допомоги, її обсяг та розмір виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), складність справи, значення справи для сторін, ринкові ціни адвокатських послуг, характер правовідносин у цій справі, ціну позову.

Зазначена сума відповідає критерію розумності та є співмірною зі справою. При цьому доводи представника відповідача щодо завищеності та неспівмірності адвокатських послуг є неспроможними, недоведеними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Представником відповідача подавалась заява про стягнення з позивача витрат на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 6056 грн та докази понесення таких витрат, однак внаслідок задоволення позову судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача, тому вона не може бути задоволена.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 134, 137, 141, 246, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в:

1)Позов задовольнити повністю.

2)Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 65382,57 гривень.

3)Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на користь держави 1211,20 гривень судового збору.

4)Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 )витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 .

Суддя Стригуненко В.М.