справа №732/792/25
провадження № 2-з/732/4/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Бойко А. О.,

в присутності секретаря Пінчук С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати),

УСТАНОВИВ:

У провадженні Городнянського районного суду Чернігівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Ухвалою судді від 02 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

17.09.2025 позивачкою ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» було подано заяву про забезпечення позову, у якій остання просить вжити заходи забезпечення її позову до МТСБУ, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом накладення арешту на автомобіль марки «VOLVOS60 2521», 2014 року випуску, номерний знак д.р.н. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 .

В обґрунтування поданої заяви заявниця вказує, що у травні 2025 року вона звернулася до суду із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування шкоди, завданої їй внаслідок ДТП. Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 24.06.2025 позивачка отримала від відповідача МТСБУ відзив на позов, за змістом якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки автомобіль уже відремонтований, а тому збитки має відшкодувати безпосередній завдавач шкоди ОСОБА_2 .

Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 08.08.2025 за заявою позивачки залучено в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

05.09.2025 від ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог до нього, посилаючись на те, що завдану ним шкоду має відшкодувати МТСБУ, оскільки він має статус учасника бойових дій та звільнений від обов`язку страхувати свою цивільну відповідальність. Крім цього, відповідач зазначає, що не доведений факт відновлення автомобіля.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , обидва відповідачі ухиляються від покладеного на них обов`язку відшкодувати збитки внаслідок ДТП.

У заяві ОСОБА_1 зазначає про те, що якщо МТСБУ є великою компанією із наявними оборотними коштами, то відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою, який не має достатньо коштів, щоб одразу сплатити позивачці вартість відновлювального ремонту в сумі 94470,50 грн. При ОСОБА_3 на праві приватної власності належить автомобіль марки «VOLVOS60 2521», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , а тому з метою забезпечення позову на вказаний транспортний засіб просить накласти арешт. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходівзабезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв прозабезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв прозабезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви прозабезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Як убачається із матеріалів справи, позивачка, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, не навела правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надала додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу, позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 12.02.2020 (справа № 381/4019/18).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявниці щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявниці про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, суд вважає за необхідне заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково, а саме заборонити відчуження автомобіля марки «VOLVOS60 2521», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачу ОСОБА_2 , що буде достатнім та співмірним заходом забезпечення позову відповідно до позовних вимог для збереження предмету спору до вирішення справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-155, 157, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), задовольнити частково.

До набрання законної сили рішенням у цивільній справі №732/792/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони відчуження автомобіля марки «VOLVOS60 2521», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_3 , який належить відповідачу ОСОБА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_4 .

У задоволенні іншої частини вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні у невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А. О. Бойко