ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9259/25 Справа № 211/4239/24 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Справа № 211/4239/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач Криворізька міська рада, Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Міністерства оборони України на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 липня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно експлуатаційний відділ міста Дніпро, про припинення права власності, зобов`язання вчинення дій, яку вподальшому уточнили.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до акту державної приймальної комісії прийому в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, затвердженого рішенням Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 30.06.1994 № 282. 14-повеховий 70-квартирний будинок АДРЕСА_1 , приведеною площею 4520,0 кв.м., житловою площею 2558,32 кв.м., побудований АТ «Криворізький Домобудівельник» введено в експлуатацію.

Згідно рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради № 386/3 від 25.11.1994 у вказаний будинок заселено 70 квартир.

На підставі укладеного 13.06.1995 між фірмою «Унікс» та Військовою частиною НОМЕР_1 договору, остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

19.06.1995 право власності зареєстровано в Криворізькому БТІ.

30.06.1995 військова частина звернулась до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради з метою видання ордеру на вказане приміщення.

07.07.1995 позивачі отримали ордер на право зайняття вказаним житловим приміщенням,

28.12.1999 Криворізька міська рада прийняла рішення № 305, яким будинок АДРЕСА_3 прийнято до комунальної власності міста та балансовий облік УЖКГ виконкому міськради.

30.10.2003 Військова частина НОМЕР_1 була розформована.

25.08.2021 Виконавчий комітет Криворізької міської ради прийняв рішення № 441 щодо списання, в тому числі й спірного будинку, з балансового обліку багатоквартирних житлових будинків Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради. Водночас, пунктом 2.5 вказаного рішення передбачено, що у разі, якщо в списаному з балансового обліку багатоквартирному житловому будинку окремі квартири не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстровано, такі квартири прийняти на баланс і право власності зареєструвати в установленому законом порядку.

Вказують, що родина позивачів проживає за вказаною адресою протягом 29 років, сплачує належним чином комунальні та експлуатаційні послуги, а 15.02.2024 уклали з Виконкомом Довгинцівської районної у місті ради договір найму житла і звернулися до Криворізького БТІ з метою приватизації квартири, останнім було повідомлено про реєстрацію права власності на вказану квартиру за Військовою частиною НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.1995.

При зверненні до виконкомів Криворізької міської ради та Довгинцівської районної у місті ради щодо приватизації квартири, позивачі отримали відмову, у зв`язку з належністю квартири до державної власності та реєстрації права власності за юридичною особо.

З метою захисту прав наймачів та реалізації права на приватизацію квартири, оскільки, при розформуванні військової частини, не було вчинено дій для припинення права власності на спірну житлову нерухомість, яка, тривалий час, перебувала одночасно і в комунальній і в державній власності, а також з огляду на те, що спірна квартира не підпадає під критерії п. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що унеможливлює приватизацію, позивачі просили суд: припинити право власності на квартиру АДРЕСА_2 за військовою частиною НОМЕР_1 , зобов`язавши Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, як орган приватизації державного житлового фонду провести дії, спрямовані на набуття права власності, шляхом приватизації квартири АДРЕСА_2 на їх користь.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Припинено право власності за Військовою частиною НОМЕР_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі відповідач Міністерство оборони України просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на ухвалення рішення суду з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи дану справу суд першої інстанції застосував загальну норму - пункт 11 частини першої статті 346 ЦК України, залишивши поза увагою правовий статус вказаного майна.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головні розпорядники бюджетних коштів бюджетні установи в особі їх керівників, які, відповідно до статті 22 Кодексу, отримують повноваження, шляхом встановлення бюджетних призначень. Розпорядник коштів бюджету нижчого рівня це розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього. Розпорядників нижчого рівня (одержувачі бюджетних коштів) включають до мережі головних розпорядників або розпорядників нижчого рівня, якщо вони отримують асигнування безпосередньо від них. Отже, військова частина НОМЕР_1 , укладаючи 13.06.1995 договір з фірмою Унікс, набула право власності на вказану квартиру за державні кошти.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначено Законом України Про правовий режим майна у Збройних Силах України.

Згідно з частиною другою статті 14 Закону України Про Збройні Сили України земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування. Отже, держава є власником спірного військового майна, а Міністерство оборони України здійснює управління цим майном.

Вважає, що припинення права власності на підставі пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України вимагає наявності у таких правовідносинах рішення власника щодо подальшої долі майна.

Також, вказує й на те, що відповідно до Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 №1282, передача об?єктів житлового фонду з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах проводиться за рішенням органу уповноваженого управляти державним майном за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст за наявності згоди відповідних районних або обласних рад, за рішенням Міністерства оборони України. Також за рішенням Міністерства оборони України в комунальну власність можливо передати квартири, які надані військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей для постійного проживання, право власності на які зареєстровано за Міністерством оборони України. У даних правовідносинах рішення Міноборони щодо передачі спірної квартири відсутнє.

Враховуючи наведене, підстави для припинення права власності на спірну квартиру за військовою частиною НОМЕР_1 , з огляду на її розформування та не визначення правонаступника відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копії відзиву іншим учасникам справи, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Бордунова І.О., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованим, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копії відзиву іншим учасникам справи, відповідач Криворізька міська рада зазначає, що суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Міністерства оборони України Літвіна С.М., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Бордунову І.О., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до акту державної приймальної комісії прийому в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, затвердженого рішенням Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 30.06.1994 № 282, 14-повеховий 70-квартирний будинок АДРЕСА_1 , приведеною площею 4520,0 кв.м., житловою площею 2558,32 кв.м., побудований АТ «Криворізький Домобудівельник» введено в експлуатацію.

Згідно рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради № 386/3 від 25.11.1994, у будинок АДРЕСА_5 заселено 70 квартир, загальною площею 4520,9 кв.м.

На підставі укладеного договору від 13.06.1995, між фірмою «Унікс», як продавцем, та Військовою частиною НОМЕР_1 , як покупцем, ВЧ НОМЕР_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 , про що 19 червня 1995 Криворізьким БТІ зроблено відповідний запис в реєстрову книгу під № 88 і 41, ст. 141.

30 червня 1995 року командування Військової частини НОМЕР_1 звернулось до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради з проханням видачі ордеру на вказане приміщення, в тому числі ОСОБА_1 .

На підставі ордеру на жиле приміщення № 9, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Довгинцівської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу № 386/3 від 25 листопада 1994 року, ОСОБА_1 було надано в користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 .

28 грудня 1999 року Криворізькою міською радою було прийнято рішення № 305, яким будинок АДРЕСА_3 прийнято до комунальної власності міста та балансовий облік Управління житлово-комунального господарства виконкому міськради.

25 серпня 2021 року Виконавчий комітет Криворізької міської ради прийняв рішення № 441 щодо списання, в тому числі й спірного будинку, з балансового обліку багатоквартирних житлових будинків Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради. Водночас, пунктом 2.5 вказаного рішення передбачено, що у разі, якщо в списаному з балансового обліку багатоквартирному житловому будинку окремі квартири не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстровано, такі квартири прийняти на баланс і право власності зареєструвати в установленому законом порядку.

Згідно архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, за історичною довідкою Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_6 відповідно до Директиви Міністерства оборони України від 02 грудня 2022 року № 115/1/011, розформована 30 жовтня 2003 року.

15 лютого 2024 року між Виконавчим комітетом Довгинцівської районної у місті ради та ОСОБА_1 було укладено договір найму житла по АДРЕСА_4 .

За відомостями Комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 21.02.2024, право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровано в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» в реєстровій книзі № 88 сторінка 141 за військовою частиною НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.1995 між фірмою «Унікс» та ВЧ НОМЕР_1 .

Частково задовольняючи позовні вимоги та припиняючи право власності за Військовою частиною НОМЕР_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , суд першої інстанції керувався пунктом 11 частини першої статті 346 ЦК України та виходив з того, що з часу припинення діяльності (розформування) власника житлового приміщення - 30 жовтня 2003 року, у Міністерства оборони України було достатньо часу для передачі на баланс спірної квартири, а значний проміжок часу, який виник між розформуванням військової частини (припиненням юридичної особи) та зверненням позивачів до суду з цим позовом (більше 20 років), свідчать про втрату інтересу до житла та дають підстави для припинення права власності на вказану квартиру, оскільки позивачі за таких тривалий проміжок часу набули права на приватизацію житлового приміщення, що свідчить про належний захист прав позивачів.

У частині вимог про зобов`язання Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради провести дії спрямовані на набуття права власності, шляхом приватизації позивачами, суд погодився з доводами відповідача і вважав необхідним відмовити за передчасністю заявлених вимог в цій частині та з огляду на те, що суд не має права втручатися в дискреційні повноваження органу виконавчої влади та перебирати на себе її повноваження (стаття 6 Конституції України та ст. 2 КАС України).

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в оскаржуваній частині, не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно статті 346 ЦПК України право власності припиняється у разі:1) відчуження власником свого майна;2) відмови власника від права власності;3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі;4) знищення майна;5) викупу пам`яток культурної спадщини;6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону;8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника;9) реквізиції;10) конфіскації;11) припинення юридичної особи чи смерті власника;12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відносини, щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регламентовано Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон № 1952-IV).

Згідно частини першої ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 18 Закону № 1952-IV встановлює, що порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127 (далі Порядок № 112).

Пункт 49 Порядку № 112 вказує, що для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею у власність фізичним та юридичним особам майна у результаті припинення (ліквідації чи реорганізації) юридичної особи або виділу з неї нової юридичної особи подаються: 1) документ, що посвідчує право власності юридичної особи на майно, що передається у власність фізичним та юридичним особам (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) ліквідаційний баланс, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи (для акціонерних товариств та товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю), чи ліквідаційною комісією (ліквідатором) юридичної особи (крім акціонерних товариств та товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю), та письмова заява таких осіб, яким передано нерухоме майно юридичної особи, що припиняється, про розподіл між ними такого майна або рішення відповідного органу про подальше використання зазначеного майна (у разі ліквідації юридичної особи); справжність підписів на письмовій заяві фізичних чи юридичних осіб, яким передано нерухоме майно юридичної особи, що припиняється, про розподіл між ними такого майна засвідчується відповідно до Закону України Про нотаріат; 3) передавальний акт, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, який прийняв рішення про злиття, приєднання або перетворення юридичної особи (у разі злиття, приєднання або перетворення юридичної особи); 4) розподільний баланс, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, який прийняв рішення про поділ юридичної особи або виділ з неї нової юридичної особи (у разі поділу юридичної особи або виділу з неї нової юридичної особи); 5) протокол проведення перевірки набувача земельної ділянки сільськогосподарського призначення (у разі передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення).

Отже, припинення права власності на підставі пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України вимагає наявності у таких правовідносинах рішення власника щодо подальшої долі майна.

Встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 є Військова частина НОМЕР_1 , про що 19 червня 1995 Криворізьким БТІ зроблено відповідний запис в реєстрову книгу під № 88 і 41, ст. 141.

За відомостями Комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 21.02.2024, право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровано в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» в реєстровій книзі № 88 сторінка 141 за військовою частиною НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.1995 між фірмою «Унікс» та ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головні розпорядники бюджетних коштів бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень

Розпорядник коштів бюджету нижчого рівня це розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього. Розпорядників нижчого рівня (одержувачі бюджетних коштів) включають до мережі головних розпорядників або розпорядників нижчого рівня, якщо вони отримують асигнування безпосередньо від них (Наказ Міністерства фінансів України 23.08.2012 № 938).

Отже, військова частина НОМЕР_1 , укладаючи 13.06.1995 договір з фірмою Унікс, набула право власності на спірнку квартиру за державні кошти.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про управління об`єктами державної власності управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Згідно частини першої ст. 4 цього ж Закону, вбачається, що суб`єктами управління об`єктами державної власності, зокрема, є Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності, міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи. Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначено Законом України Про правовий режим майна у Збройних Силах України. Відповідно до статті 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно статті 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. Згідно з частиною другою статті 14 Закону України Про Збройні Сили України земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Отже, держава є власником військового майна, а Міністерство оборони України здійснює управління цим майном.

Враховуючи наведене, підстави для припинення права власності на спірну квартиру за військовою частиною НОМЕР_1 , з огляду на її розформування та не визначення правонаступника відсутні.

Позовні вимоги щодо зобов`язання Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради провести дії спрямовані на набуття позивачами права власності на спірну квартиру, шляхом приватизації, є похідними від вимог про припинення права власності на спірну квартиру за військовою частиною НОМЕР_1 , а тому теж задоволенню не підлягають.

Висновки ж суду першої інстанції про те, що позивачі мають всі законні підстави для припинення права власності Військової частини НОМЕР_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки з часу припинення діяльності (розформування) власника житлового приміщення - 30 жовтня 2003 року, у Міністерства оборони України було достатньо часу для передачі на баланс спірної квартири, а значний проміжок часу, який виник між розформуванням військової частини (припиненням юридичної особи) та зверненням позивачів до суду з цим позовом (більше 20 років), свідчать про втрату інтересу до житла, є помилковими, адже, тривалість проживання позивачів у спірній квартирі не впливає на його правовий статус та не надає їм парва вимагати припиинення права власності на це нерухоме майно щодо іншої особи.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Міністерства оборони України - задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно експлуатаційний відділ міста Дніпро, про припинення права власності, зобов`язання вчинення дій відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: