КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/14615/23

номер провадження: 22-ц/824/4779/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року та за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року ідодаткове рішення цього ж суду від 25 жовтня 2024 року, ухвалених у складі судді Саадулаєва А.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, третя особа: Київська обласна рада, про визнання незаконної та скасування вимоги, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, третя особа: Київська обласна рада, про визнання незаконної та скасування вимоги, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 11 квітня 2023 року позивачкою було отримано від Київської обласної ради вимогу вих.№1-В від 23 березня 2023 року Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги (далі - Незалежна профспілка працівників Білоцерківської СЕМД). Позивачка не погоджується з даною вимогою, вважає її протиправною, оскільки текст оскаржуваної вимоги не відповідає текстовому документу «Вимоги» та текстовий документ «Вимоги» не затверджувався (не приймався) комітетом відповідача. Тобто рішення про вимогу до роботодавця розірвати трудовий договір (контракт) з позивачкою не приймалось виборним органом відповідача. Тому позивачка вважала, що голова Незалежної профспілки працівників Білоцерківської СЕМД безпідставно самостійно прийняв оскаржувану вимогу з порушенням положень ст.ст. 33, 37, 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст.ст. 45, 247 КЗпП України.

Вказувала, що оскаржувана вимога за вих.№1-В від 23 березня 2023 року винесена поза межами строку, який встановлено ст.148 КЗпП України, а тому така вимога не підлягає виконанню.

Вважала, що голова Незалежної профспілки працівників Білоцерківської СЕМД Євтушенко В.А., який діє від імені відповідача, своїми діями спричинив шкоду її честі, гідності та діловій репутації, а тому з відповідача на її користь підлягає стягненню моральна шкода, яку ОСОБА_1 визначила у розмірі 01 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила:

визнати незаконним та скасувати вимоги Незалежної профспілки працівників Білоцерківської СЕМД вих.№1 від 23 березня 2023 року достроково припинити трудовий договір (контракт) із керівником КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_1 ;

стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 01 грн 00 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконною вимогу Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД № 1-В від 23 березня 2023 року.

Стягнуто із Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 01 грн 00 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

У жовтні 2024 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення суду, в якій вона просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 000 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп.

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Незалежна професійна спілка працівників Білоцерківської СЕМД подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до п.6.1 статуту Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД до окремих статутних органів профспілки належить, у тому числі, профспілковий комітет та голова профспілки. Враховуючи викладене, головою Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД було підготовлено та направлено вимогу від 23 березня 2023 року щодо розірвання трудового договору з керівником підприємства ОСОБА_1 , виходячи із беззаперечних фактів порушень нею законодавства про працю та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а саме:

- відповідно до рішення у справі №357/4748/22 було скасовано наказ ОСОБА_1 №5-с від 09 травня 2022 року та наказ №99-к від 16 травня 2022 року щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_2 . Рішення суду першої інстанції було підтверджене рішенням апеляційної інстанції;

- відповідно до рішення суду у справі №357/4749/22 було скасовано наказ ОСОБА_1 №4-с від 09 травня 2022 року та наказ №99-к від 16 травня 2022 року щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_3 . Рішення суду першої інстанції було підтверджене рішенням апеляційної інстанції;

- відповідно до рішення суду у справі №357/3952/22 було скасовано наказ №7-с від 09 травня 2022 року щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 . Рішення суду першої інстанції було підтверджене рішенням апеляційної інстанції;

- відповідно до рішення суду у справі №761/36413/20 Шевченківським районним судом міста Києва визнано протиправним та скасовано наказ ОСОБА_1 щодо притягнення Євтушенка В.А. , голови Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД до дисциплінарної відповідальності. Рішення суду першої інстанції було підтверджене рішенням апеляційної інстанції;

- відповідно до рішення у справі №761/8739/21 було скасовано п.1 наказу ОСОБА_1 щодо притягнення Євтушенка В.А. , голови Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД до дисциплінарної відповідальності. Рішення суду першої інстанції було підтверджене рішенням апеляційної інстанції та касаційної інстанції. У цій справі серед іншого судом було встановлено факт порушення з боку ОСОБА_1 гарантій діяльності профспілок, що і стало підставою для скасування наказу.

Тобто Євтушенко В.А. , як голова професійної спілки, під час подання вимоги, діяв в межах повноважень, визначених КЗпП України (як профспілковий представник) та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статуту професійної спілки, як окремий орган профспілки.

Вказує, що рішення профспілкового комітету щодо вимоги розірвання контракту з генеральним директором комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_1 було прийнято ще 22 вересня 2020 року (протокол засідання Профспілкового комітету №17 від 22 вересня 2020 року). З тих пір дане рішення не було реалізоване власником підприємства, а профспілковим комітетом не приймалось рішень щодо його скасування чи зміни. Щодо збору профспілкового комітету у 2023 році, то це було неможливо у зв`язку з добровільною мобілізацією двох його членів, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Одночасно враховуючи, що у 1 пункті щодо наявності повноважень у голови професійної спілки, як окремого профспілкового органу, в розумінні Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та представника профспілки в розумінні КЗпП України вважає додаткове підтвердження зазначених повноважень з боку профспілкового комітету не обов`язковим, та таким що не має за собою наслідків незаконності вимоги від 23 березня 2023 року.

Також апеляційну скаргу подала ОСОБА_1 , в якій вона просить скасувати рішення суду в частині відмови у її позові про скасування вимоги Незалежної профспілки працівників Білоцерківської СЕМД вих.№1 від 23 березня 2023 року достроково припинити трудовий договір (контракт) із керівником комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», та Незалежної профспілки працівників Білоцерківської СЕМД вих.№1 від 23 березня 2023 року достроково припинити трудовий договір (контракт) із керівником комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спосіб захисту цивільного права, а саме, визнання протиправним та/або скасування рішення профспілки, відсутній в ст.16 ЦК України, як і в будь-якому нормативно-правовому акті наявна лише можливість оскарження такого рішення (ст.45 КЗпП України).

Вказує, що враховуючи практику розгляду подібних спорів, яка викладена в постанові: Верховного Суду від 11 грудня 2019 року справа №266/4331/17, в постанові Вінницького апеляційного суду від 01 вересня 2022 року у справі №127/27884/21, а також в рішеннях Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 19 січня 2022 року у справі №336/6766/20, Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року у справі №761/4041/21, Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2022 року у справі №755/15233/21 та інших, позовна вимога має бути викладена наступним чином: «Визнати незаконною та скасувати вимогу Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД вих.№1-В від 23 березня 2023 року достроково припинити трудовий договір (контракт) із керівником КНП КОР «Київський обласний центр екстреної ведичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_1.».

Позивачка зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції складає 10 000 грн 00 коп. - правнича допомога, а також судовий збір.

Крім того, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року, у якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні її вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача, та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 750 грн 00 коп., посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду мотивована тим, що відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а тому підлягає застосуванню ч.5 ст.137 ЦПК України про повне стягнення таких витрат з відповідача.

Вказує, що суд першої інстанції встановив реальність її витрат (наявність договору про надання правничої допомоги з визначеною вартістю, наявність акту та рахунку). З огляду на те, що суд першої інстанції задовольнив частково одну позовну вимогу та задовольнив повністю другу позовну вимогу, вважає, що з відповідача на її користь слід стягнути 75% (1,5 ? (2 ? 100%), де 1,5 - частково задоволені позовні вимоги (1+0,5), 2 - всього позовних вимог, 100% - 2 позовні вимоги) від наданої позивачці правничої допомоги, що відповідає положенням ст.ст. 137, 142 ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД, у якому зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та надуманими, а рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, оскільки обставини справи були належним чином досліджені та підтверджені доказами. Вказує, що голова профспілки не мав повноважень діяти одноосібно від імені профспілкової організації без відповідного рішення виборного органу - профспілкового комітету, який жодного рішення про направлення спірної вимоги не приймав, що підтверджується відсутністю протоколу та показами свідків. У апеляційній скарзі відповідач безпідставно змінив підстави своїх заперечень, що не допускається на стадії апеляційного провадження, доводи щодо наявності уповноваження та законності вимоги спростовуються матеріалами справи. Тому просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити повністю та вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Під час апеляційного розгляду справи у судовому засіданні 09 весреня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Андрусенко К.І. не підтримав вимогу апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року в частині відмови у позові про скасування оскаржуваної вимоги вих.№1 від 23 березня 2023 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, враховуючи доводи, викладені у відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД, колегія суддів вважає, що, апеляційна скарга Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД та апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року, підлягають залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення цього ж суду від 25 жовтня 2024 року підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана вимога № 1-В від 23 березня 2023 року не була прийнята уповноваженим органом профспілки комітетом, як це передбачено положеннями Статуту профспілкової організації та законодавством України. Суд першої інстанції дійшов висновку, що текстовий документ цієї вимоги від 2023 року не розглядався і не затверджувався виборним органом (комітетом), що підтверджено не лише відсутністю належних документальних підтверджень, але й показами свідків, які були членами комітету та прямо заявили, що участі в ухваленні такої вимоги не брали. При цьому суд відхиливпозицію голови профспілки Євтушенка В.А. про безстроковість повноважень, наданих йому у 2020 році, оскільки в рішенні комітету (протокол №17 від 22 вересня 2020 року) йшлося лише про одноразове подання вимоги, що підтверджено формулюванням «подати вимогу» (в однині), і не створювало правових підстав для самостійного повторного звернення у 2023 році без нового рішення комітету. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога профспілки від 23 березня 2023 року єнезаконною, оскільки винесена особою, яка діяла поза межами наданих повноважень, що є порушенням положень ст.ст.33, 37, 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст.ст.45, 247 КЗпПУкраїни.

Відмовляючи у задоволенні позовуОСОБА_1 в частині скасування вказаної вище вимоги Незалежної профспілки працівників Білоцерківської СЕМД вих.№1 від 23 березня 2023 року, суд першої інстанції виходив із того, що суд не уповноважений скасовувати рішення юридичних осіб, а лише може визнавати їх незаконними відповідно до чинного законодавства та усталеної судової практики.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок незаконних дій та рішень відповідачаОСОБА_1 завдано моральну шкоду, оскільки порушення її трудових прав з боку профспілки спричинило негативні наслідки для її честі, гідності та ділової репутації. Враховуючи, що позивачка заявила символічну суму моральної шкоди у розмірі 01 грн 00 коп., то суд її задовольнив як співмірну та обґрунтовану.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно витягу з протоколу № НОМЕР_1 засідання Профспілкового комітету Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД від 22 вересня 2020 року вбачається, що на засіданні ухвалено:

1. Уповноважити Голову Профспілкового комітету Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД - Євтушенка В.А. подати відповідну вимогу в Київську обласну раду, через порушення генеральною директоркою комунального некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - ОСОБА_1. законодавства про колективні договори та угоди і згідно зі ст. 33 Закону України «Про професійні спілки іх права та гарантії діяльності» та ст. 45 КЗпП України.

2. Донести до працівників КНП КОР «КОЦЕМДМК» дану вимогу через висвітлення в засобах масової інформації.

Відповідно до витягу з протоколу № 17 засідання Профспілкового комітету Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД від 22 вересня 2020 року вбачається, що додатком до витягу з протоколу № НОМЕР_1 є текстовий документ «Вимоги».

Установлено, що головою Профспілкового комітету Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД - Євтушенком В.А. подано вимогу №35 від 24 вересня 2020 року до Київської обласної ради в порядку ст.33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 45 КЗпП України щодо достроковогоприпинення трудового договору (контракту) із керівником КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомога та медицини катастроф» ОСОБА_1.

23 березня 2023 року відповідачем була направлена повторна вимога до Київської обласної ради в порядку ст.33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 45 КЗпП України щодо дострокового припинення трудового договору (контракту) із керівником КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомога та медицини катастроф» ОСОБА_1.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.5, 1.7 Статуту, Незалежна професійна спілка працівників Білоцерківської СЕМД є добровільною неприбутковою громадською організацією, створеною з метою представництва та здійснення захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки - працівників філії комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги». Профспілка здійснює представництво і захист колективних та індивідуальних трудових і соціально-економічних прав і інтересів працівників, членів профспілки в державних органах, органах місцевого самоврядування у відносинах із роботодавцями. Діяльність має статус первинної профспілки.

Згідно з п. 6.5 Статуту,постійно діючим статутним органом управління профспілки, що діє в період між зборами, є комітет. Комітет є колегіальним органом, який обирається зборами терміном на п`ять років. Комітет профспілки серед іншого приймає рішення з інших питань, що віднесені до його компетенції, делегує частину своїх повноважень голові.

Пунктом 6.8 Статуту передбачено, що відповідно до завдань профспілки голова організовує виконання рішень комітету, без доручення діє від імені профспілки у відносинах із державними органами влади.

Як вбачається з Детальної інформації про юридичну особу - відповідача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань виборним органом відповідача є комітет.

За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до приписів ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_8 зазначила, що з повним текстом вимоги про звільнення ОСОБА_1 вона ознайомилась лише в судовому засіданні, за таке рішення вона не голосувала у 2023 році. Пам`ятає, що у 2020 році був страйк.

Голова Профспілкового комітету Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД - Євтушенко В.А. пояснив, що він звертався до Київської обласної ради у 2020 році, проте відповіді не отримував. У 2023 році до виборного органу відповідача не звертався, у зв`язку із тим, що у 2020 році він отримав рішення про уповноваження його подати відповідну вимогу в Київську обласну раду, яке на його думку є безстроковим.

Свідок ОСОБА_9 у суді першої інстанції зазначив, що у 2020 році він входив до виборного органу профспілки та приймав участь у засіданні 22 вересня 2020 року, де голосував за подання вимоги. Про засідання у 2023 році його не повідомляли та за прийняття вимоги від 23 березня 2023 року не голосували. Проти ОСОБА_1 він проголосувати не міг.

Свідок ОСОБА_10 показав, що у 2023 році він не був у профспілці, вийшов у 2021 році. Голосування на страйку не було, він виступав на страйку щоб підняли зарплатню. Не пам`ятає чи голосувала профспілка.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.5 ЦПК України,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

У справах даної категорії, яка є предметом апеляційного перегляду, способами захисту, окрім ст.16 ЦК України, визначені також у КЗпП України.

Положеннями ч.1 ст.37 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки».

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілкові органи мають право вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, про колективні договори та угоди.

Відповідно до ч.1 ст.45 КЗпП України, на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) роботодавець повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Згідно з п.9 ч.1 ст.38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» саме виборний орган приймає рішення про вимогу до роботодавця розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, ухиляється від участі у переговорах щодо укладення або зміни колективного договору, не виконує зобов`язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори», що дублюється й у ст.247 КЗпП України.

У відповідності до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі ст.141 КЗпП України роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанціїправильно встановлено, що текстовий документ оскаржуваної вимоги Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД № 1-В від 23 березня 2023 року не затверджувався (не приймався) комітетом Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД у 2023 році, що підтверджено показами свідків усудовому засіданні, які були членами комітету відповідача та не спростовано самим відповідачем.

Судом першої інстанції вірно враховано, що у формулюванні витягу з Протоколу № 17 зазначено, що членами комітету на засіданні було уповноважено Євтушенка В.А. подати вимогу, тобто використано словосполучення у єдиному числі, що підтверджує обставини,на які посилається позивачка.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що рішення, яке було прийнято на засіданні 22 вересня 2020 року, було прийнято безстроково.

Також судом першої інстанції правильно взято до уваги, що обґрунтування та обставини,на які посилається відповідач в оскаржуваній вимозі № 1-В від 23 березня 2023 року,об'єктивно не існували на момент виникнення правовідносин, які були предметом розгляду та голосування під час засідання Профспілкового комітету Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМДвід 22 вересня 2020 року, та під час виникнення у Євтушенка В.А. одноразового права на подання відповідної вимоги.

З огляду на викладене, з урахуванням показів свідків, які були членами виборного органу профспілки та заперечили факт прийняття оскаржуваної вимоги у 2023 році, відсутності належних та допустимих доказів щодо проведення відповідного засідання комітету, а також приймаючи до уваги, що рішення від 22 вересня 2020 року носило разовий, а не безстроковий характер, та не могло бути підставою для самостійного прийняття нової вимоги без належного колегіального погодження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що голова профспілки Євтушенко В.А. перевищив межі наданих йому повноважень.

Такі дії відповідача є порушенням ст.ст.33, 37, 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст.ст.45, 247 КЗпП України, а тому вимога № 1-В від 23 березня 2023 року обгрунтовано та правомірно визнана судом незаконною.

Колегія суддів також погоджується з рішеннямсуду першої інстанції в частині стягнення з Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД на користь ОСОБА_1 моральної шкодиу визначеному позивачкою розмірі 01 грн 00 коп. з таких підстав.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Установивши, що внаслідок незаконних дій відповідача, були порушені трудові права позивачки, що мало негативний вплив для її честі, гідності та ділової репутації, колегія суддів вважає, щосуд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення моральної шкоди у визначеному позивачкою розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що голова Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД Євтушенко В.А. був належним чином уповноважений на подання вимоги № 1-В від 23 березня 2023 року, є необґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено, що протоколом засідання профспілкового комітету від 22 вересня 2020 року № 17 дійсно уповноважено голову профспілки на подання відповідної вимоги, однак із тексту цього рішення чітко вбачається, що йдеться про одноразове доручення, сформульоване у вигляді «подати вимогу», тобто в однині. Це підтверджується також свідченнями членів профспілкового комітету, допитаних у судовому засіданні, які прямо зазначили, що жодного засідання у 2023 році не проводилось, відповідна вимога не розглядалася і не голосувалася виборним органом профспілки.

Посилання в апеляційній скарзі Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД на те, що порушення з боку ОСОБА_1 мали системний характер і раніше вже ставали предметом судових розглядів, не має правового значення для оцінки законності самої вимоги, оскільки відповідно до ст.ст.33, 37, 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст.ст.45, 247 КЗпП України, лише виборний орган первинної профспілкової організації має право ухвалювати рішення про подання такої вимоги. Голова профспілки, навіть при наявності попереднього доручення, не може діяти одноосібно поза межами чинного рішення комітету, що і було обґрунтовано встановлено судом першої інстанції.

Інші доводи та обставини, на які посилаються заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Таким чиномколегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК Українищодо законності та обгрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції не може залишитися в силі та підлягає зміні, виходячи з такого.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою у цій справі понесені витрати на професійну правову допомогу у загальному розмірі 33 000 грн 00 коп. Однак, врахувавши складність справи, обсяг і зміст наданих послуг, витрачений час, значення спору для позивачки та,з урахування того, що позовні вимоги задоволені частково, суд першої інстанції, керуючись принципами справедливості, розумності та співмірності, зменшив заявлену позивачкою до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу з 33 000 грн 00 коп. до 10 000 грн00 коп.відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи в обґрунтування розміру понесених позивачкою витрат на правничу допомогу у розмірі 33 000 грн 00 коп. до матеріалів справи надано:

- копію договору №20/02/23 про надання правової (правничої) допомоги від 20 лютого 2023 року, за умовами якого адвокатське бюро «Кирила Андрусенка» в особі адвоката Андрусенка К.І. на умовах платності зобов'язалось надавати ОСОБА_1 професійну правничу допомогу;

- копію додатку №01 до цього договору №20/02/23 про надання правової (правничої) допомоги від 20 лютого 2023 року, в якому диференційовано розцінки послуг адвоката;

- копію акта №01 від 07 жовтня 2024 року, яким визначено, що у цій справі адвокатом Андрусенком К.І. надано ОСОБА_1 професійну у правничу допомогу в суді першої інстанції в загальному розмірі 33 000 грн 00 коп.;

- копію рахунку на оплату №1-20/02/23 від 07 жовтня 2024 року про сплату ОСОБА_1 на рахунок адвокатського бюро «Кирила Андрусенка» 33 000 грн 00 коп.

Таким чином у цій справі документально підтверджено понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомоги в загальному розмірі 33 000 грн 00 коп.

Матеріали справи не місять доказів того, що відповідач звертався до суду першої інстанції із клопотанням про зменшення заявленої позивачкою суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Тому колегія суддів погоджується із доводами ОСОБА_1 про те, що у суду першої інстанції не було правових підстав для зменшення з власної ініціативи розміру витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню із відповідача на її користь, із 33 000 грн 00 коп. до 10 000 грн 00 коп.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також положеннями п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України визначено, що, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи положення ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України та те, що позов ОСОБА_1 до Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської СЕМД задоволено частково, то витрати на професійну правничу допомогу підлягали розподілу судом першої інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Фактично суд першої інстанції задовольнив частково одну позовну вимогу (0,5 або половина від вимоги), та задовольнив повністю другу позовну вимогу (1 або вимога в цілому), тобто разом 1,5 із 2 заявлених вимог. Це становить 75 % від загального обсягу позовних вимог (1,5 ? 2 ? 100 %).

Враховуючи, що позивачкою документально підтверджено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 000 грн 00 коп., то сума відшкодування мала визначатися пропорційно задоволеним вимогам: 33 000 грн 00 коп. ? 75 % = 24 750 грн 00 коп.

За таких обставин, пропорційний розмір витрат на правничу допомогу становить 24 750 грн 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача відповідно до ст.ст.137, 141, 142 ЦПК України.

З наведених підстав додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року підлягає зміні, а томуапеляційна скарга ОСОБА_1 на вказане додаткове рішення суду підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування вимоги Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги вих.№1 від 23 березня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволення позовної вимоги про скасування вимоги Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги вих.№1 від 23 березня 2023 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року змінити, стягнувши із Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомогина користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 750 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді: