ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3618/25 Справа № 201/6391/24 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2024 року (повний текст складено 20 грудня 2024 року у м. Дніпро) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про встановлення факту перебування на утриманні та вихованні трьох дітей віком до 18 років,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною вище заявою, яку обґрунтовував тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою Республіки Вірменія ОСОБА_2 .

Вони разом проживають за адресою: АДРЕСА_1 , виховують трьох дітей, які перебуваються на утриманні заявника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Всі проживають однією родиною.

ОСОБА_3 є дитиною ОСОБА_2 від попереднього шлюбу. Його біологічний батько жодним чином не займається її вихованням та не надає кошти на її утримання, його місцезнаходження невідоме, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Його місцезнаходження невідоме. Отримати витяг з державного реєстру актів цивільного стану для підтвердження запису про народження ОСОБА_3 не має можливості, оскільки реєстрація народження дитини відбулася у Чертановському відділі РАЦС управління РАЦС москви, російська федерація, тому звернутися із заявою про його усиновлення заявник не має можливості.

Діти перебувають на його утриманні, він виконує батьківські обов`язки добровільно.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Діти можуть залишитися без батьківського піклування та можуть бути вилучені із родини. Встановлення факту перебування дітей на утриманні необхідно для захисту їх прав та інтересів дітей, недопущення їх залишення без материнського піклування, а також для реалізації свого права на свободу пересування та можливості виїзду за кордон України, отримання відстрочення від мобілізації.

Просив встановити факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт перебування на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трьох дітей віком до вісімнадцяти років, а саме: неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування посилались на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та практиці Верхового Суду.

Також зазначав, що заналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини

Звертає увагу, що основною ознакою окремого провадження є безспірність, а у разі встановлення судом можливості виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у будь-якої особи внаслідок підтвердження наявності такого юридичного факту, про який просить заявник, суд має залишити таку заяву без розгляду на підставі існування спору про право і роз`яснити учасникам справи, що вони мають право звернутися до суду на загальних підставах у порядку позовного провадження.

Зазначає, що чинне сімейне законодавство і так зобов`язує батьків обов`язок по вихованню та утриманню дітей, тому не має необхідності у його встановленні у судовому порядку. Тобто заявник звернувся до суду з метою закріплення фактів щодо своїх дітей ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , які ніким не оспорюються та не ставляться під сумнів. Щодо неповнолітнього ОСОБА_3 зазначають, що його батько не позбавлений батьківських прав, а тому саме на нього покладено обов`язки по утриманню та піклуванню за ним.

Таким чином вважають, що встановлення фактів з тією метою, що зазначена у заяві, не має юридичного значення для заявника, враховуючи те, що ОСОБА_1 не є військовозобов`язаним на даний час, не отримував повістку про необхідність прибути до органів Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, не був мобілізованим та не отримував відмови у відстрочці від призову, як батько, що самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину.

Про час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку повістки до Електронних кабінетів Міністерства оборони України та органу опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, а також конверт із відміткою АТ «Укрпошта» про причини не вручення ОСОБА_1 судової повістки «адресат відсутній за вказаною адресою». Також матеріали справи містять довідку про доставку судової повістки у вигляді смс ОСОБА_1 (т.2 а.с.33 зворот, а.с. 34, 35).

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою

місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою Республіки Вірменії - ОСОБА_2 з 22.04.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 487.

Подружжя має двох спільних дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною ОСОБА_2 , батька у свідоцтві про народження не зазначено.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що зазначена заява може бути розглянута в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин відсутній спір про право щодо участі одного з батьків в утриманні дітей.

Із такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитись з огляду на наступне.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) зазначено, що: «з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право. […]

У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України). […]

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право. […]

суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2024 року справа № 551/812/23 (провадження № 61-9313св24) зазначено, що: «задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_1 , суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки доведення факту утримання падчерки вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких біологічний батько дитини не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини та безумовно впливає на права і інтереси самої дитини. Такий факт утримання дитини не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Таким чином, за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі батька дитини у її матеріальному забезпеченні/утриманні, а отже, питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій батька дитини ОСОБА_8 - ОСОБА_3 та може вирішуватись у межах спору про право за загальним правилом у позовному провадженні».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22) вказано, що:«згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. […]

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права».

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У справі, що переглядається, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є його пасинком та має біологісного батька, крім того просив установити факт перебування на його утриманні рідних дітей малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Метою встановлення факту заявник визначив захист прав та інтересів дітей, недопущення їх залишення без материнського піклування, а також реалізацію права на свободу пересування заявника та можливості виїзду за кордон України, отримання відстрочення від мобілізації.

Таким чином у справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі біологічного батька дитини у вихованні та утриманні неповнолітного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та/або ухилення від такої участі, та обмеження чи припинення обсягу прав матері, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника, і підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 27 березня 2025 року у справі №353/886/24

Враховуючи наведене наявні підстави для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК України.

На зазначене суд першої інстанції не звернув увагу та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перебування на його утриманні трьох дітей. Крім того слід звернути увагу, що обов`язок утримання та виховання заявником рідних дітей ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 до досягнення ними повноліття передбачений положеннями ст. 180 СК України .

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги, а саме - щодо неправильного застосування судом першої інстанції норма процесуального права , однак приходить до висновку про необхідність залишення заяви без розгляду, а не відмови у її задоволенні.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про встановлення факту перебування на утриманні та вихованні трьох дітей віком до 18 років залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 726,72 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.

Судді: