КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 359/88/13-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з земельної ділянки, стягувач: Акціонерне товариство «ІНГ Банк Україна», за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2025 року в складі судді Муранової-Лесів І. В.,

встановив:

14.02.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною скаргою, в якій просила визнати незаконною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та зобов`язати зняти арешт з нерухомого майна (номер запису про обтяження №3991180, дата, час державної реєстрації :23.12.2013; 10:05:58, індексний номер обтяження 9368515 від 23.12.2013; 10:34:34, на підставі виконавчого провадження НОМЕР_1) - земельної ділянки, розташованої на території Сеньківської сільської ради, кадастровий № :09:003:0214, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, що належить їй на праві власності.

Скарга обґрунтована тим, що вона є власницею земельної ділянки площею 3,9999 га з кадастровим номером :09:003:0214 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району.

30.10.2013 державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України виніс постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа №2/359/511/2013, виданого 07 жовтня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом, про звернення стягнення на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 , шляхом реалізації цього об`єкта нерухомого майна на прилюдних торгах в рахунок погашення боргу за кредитним договором №08/016 від 24 квітня 2008 року в розмірі 110 280 893, 35 грн.

12.12.2013 державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України виніс постанову про арешт майна боржника, якою наклав арешт на вказану земельну ділянку.

16.01.2018 державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою повернув AT «ІНГ Банк Україна» виконавчий лист №2/359/511/2013 від 07 жовтня 2013 року на підставі п. 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому державний виконавець не зняв арешт з земельної ділянки.

Вказувала, що така бездіяльність державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України суперечить ст. 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження», а також перешкоджає їй розпоряджатись земельною ділянкою на власний розсуд.

Зазначала, що виконавче провадження НОМЕР_1 відсутнє. Строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився. Стягувач AT «ІНГ Банк Україна» в позасудовому порядку припинило обтяження на земельну ділянку шляхом вилучення записів з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно та з Державного реєстру іпотек. Вказані обставини свідчать про припинення потреби у продовженні дії обтяження.

06.02.2023 вона подала до Бориспільського міськрайонного суду скаргу на дії виконавчої служби. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 квітня 2023 року (справа №359/1276/23) в задоволення скарги відмовлено, рекомендовано подати позовну заяву про зняття арешту з земельної ділянки.

09.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського районного суду з позовом про зняття арешту з земельної ділянки. Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 06 липня 2023 року позовні вимоги було задоволено. Постановою Київської апеляційного суду від 14 листопада 2023 року рішення суду першої інстанції скасовано повністю у зв`язку з незалученням банку в якості відповідача. Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2024 року рішення першої та апеляційної інстанції скасовані, а провадження у справі закрито, оскільки законом передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

06.02.2025 вона вкотре направила до виконавчої служби вимогу щодо зняття арешту з нерухомого майна - земельної ділянки розташованої на території Сеньківської сільської ради, кадастровий № :09:003:0214, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, однак виконавча служба проігнорувала відповідну вимогу, що слугувало підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Зазначила, що у разі підтвердження стягувача щодо відсутності майнових претензій до боржника та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документу у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документу стягувачу.

Вважає, що є доцільним зняти арешт, накладений на її майно для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Наявність потягом тривалого часу ( майже 7 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору ,є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2025 року вказану скаргу задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та зобов`язано зняти арешт (номер запису про обтяження №3991180, дата, час державної реєстрації: 23.12.2013; 10:05:58, індексний номер обтяження: 9368515 від 23.12.2013; 10:34:34; на підставі виконавчого провадження НОМЕР_1) з нерухомого майна земельної ділянки, розташованої на території Сеньківської сільської ради, кадастровий номер :09:003:0214, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту повернення виконавчого листа стягувачу сплинув визначений чинним законодавством строк для його повторного пред`явлення до виконання та, як визнано стягувачем АТ «ІНГ Банк Україна», підстави для подальшого арешту земельної ділянки, іпотека щодо якої припинена, відсутні. Зареєстроване обтяження обмежує право власності заявника на земельну ділянку. Не зважаючи на відповідну заяву стягувача АТ «ІНГ Банк Україна» від 31.01.2025, а також наступну заяву боржника ОСОБА_1 від 06.02.2025, Департамент виконавчої служби Міністерства юстиції України всупереч вимог ст.2, ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на земельну ділянку у виконавчому провадженні, яке завершене і матеріали якого знищені, не скасував, чим допустив оскаржувану бездіяльність.

Суд не погодився з доводами суб`єкта оскарження, що даний спір є публічно-правовим та має розглядатися у порядку адміністративно судочинства, оскільки вони суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.11.2024 (справа №359/4519/23-ц за позовом ОСОБА_1 ), а також вимогам закону.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, вимоги чинного законодавства, дотримуючись принципу правової визначеності, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для залишення скарги без розгляду та закриття провадження у справі відсутні, строк і порядок звернення зі скаргою заявником ОСОБА_1 на бездіяльність щодо скасування арешту за її заявою від 06.02.2025 не порушений, скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

06.06.2025 представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Максюта Ю. В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2025 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Свої доводи мотивує тим, що 06 січня 2018 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з тим, що 12.12.2013 державним виконавцем накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :09:003:0214, цільове використання якої - ведення особистого селянського господарства. На даний вид земельної ділянки розповсюджувався мораторій на продаж до 01.01.2019.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 "Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями" строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки.

Надати більш розширену інформацію не виявляється можливим, оскільки матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 було знищено у зв`язку з закінченням строків зберігання.

Враховуючи стан виконавчого провадження, яке завершено, а також факт відсутності матеріалів виконавчого провадження, оскільки вони знищені, у виконавця наразі відсутні правові підстави та можливість для зняття арешту з майна боржника.

Звертає увагу, що обов`язок державного виконавця зняти арешт з майна боржника існує не у будь-якому випадку, а у разі закінчення виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, стягнення основної винагороди приватним виконавцем.

У зв`язку з тим, що станом на сьогоднішній день у Відділу не має підтвердження сплати витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, відсутні правові підстави для зняття арешту з майна скаржника.

Зазначила, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, а тому дії державного виконавця Відділу здійснені у спосіб та в порядку, визначені законом.

Крім цього, скарга подання з пропуском строку на її подання. Скаржниця була обізнана про всі прийняті державним виконавцем рішення та винесені постанови , в тому числі і про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 06.01.2018, а тому останній днем оскарження є 17.01.2018. Проте, скаргу на бездіяльність Департаменту щодо не зняття арешту з нерухомого майна датовано 13.02.2025.

Також вважає, що скарга повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Максюта Ю. В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Чуніхін О. М. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, площею 3,9999 га, з кадастровим номером :09:003:0214, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Цю обставину підтверджує копія державного акта на право власності на земельну ділянку від 16 липня 2008 року серії ЯЖ, № 240211.

30 жовтня 2013 року державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 2/359/511/2013, виданого 07 жовтня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом, про звернення стягнення на земельну ділянку, площею 3,9999 га, з кадастровим номером :09:003:0214, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, шляхом реалізації цього об`єкта нерухомого майна на прилюдних торгах в рахунок погашення боргу за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № 08/016 в розмірі 110 280 893,35 грн. Стягувач у вказаному виконавчому провадженні - АТ «Інг Банк Україна», а боржник - ОСОБА_1 .

Під час примусового виконання судового рішення 12 грудня 2013 року державний виконавець виніс постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 лютого 2022 року № 299958901 вбачається, що в ньому міститься запис про обтяження від 23 грудня 2013 року № 3991180. За змістом вказаного запису на підставі постанови державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України від 12 грудня 2013 року № НОМЕР_1 на земельну ділянку, площею 3,9999 га, з кадастровим номером :09:003:0214, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, накладений арешт.

16 січня 2018 року державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою він повернув АТ «Інг Банк Україна» виконавчий лист від 07 жовтня 2013 року № 2/359/511/2013.

Акціонерне товариство «ІНГ Банк Україна», стягувач у вищевказаному виконавчому провадженні НОМЕР_1, листом від 17.11.2021 повідомило ОСОБА_1 про те, що Банком було знято обтяження іпотекою та заборону відчуження земельної ділянки площею 3,9999 га, що знаходиться на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки :09:003:0214, цільове призначення- ведення особистого селянського господарства, накладені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т.Б. 22 грудня 2008 року.

Листом від 30.01.2025 вих. №302, Акціонерне товариство «ІНГ Банк Україна» звернулося до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з проханням знати арешт з нерухомого майна - земельної ділянки площею 3,9999 га, що знаходиться на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки :09:003:0214, цільове призначення- ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 від 30 жовтня 2013 року.

Представником Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не заперечувалася та обставина, що зазначений арешт до цього часу не скасовано, матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 знищені.

Судом також встановлено, що стягувач у вказаному твиконавчому провадженні - АТ "ІНГ Банк Україна" жодних майнових претензій до боржника ОСОБА_1 з приводу виконання виконавчого листа №2/359/511/2013 від 07.10.2013 не має (а.с.29).

06 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень із заявою про зняття арешту з належного їй нерухомого майна, однак арешт знято не було.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документу стягувачу.

Водночас, спір у справі, що переглядається, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні НОМЕР_1 на стадії його завершення під час повернення виконавчого документу стягувачу у 2018 році.

Спір виник у зв`язку з тим, що заява ОСОБА_1 від 06.02.2025 про зняття арешту у зв`язку з тим, що стягувач в добровільному порядку зняв іпотечні заборони на земельну ділянку та направляв на адресу виконавчої служби лист, в якому просив зняти накладене обтяження в закритому виконавчому провадженні задоволена не була.

У справі, що переглядається, встановлено, що після повернення 16.01.2018 стягувачу виконавчого документа про звернення стягнення на предмет іпотеки, АТ "ІНГ Банк Україна" підтвердила відсутність у неї майнових претензій до боржника ОСОБА_1 та просило зняти арешт із майна боржника.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у завершеному виконавчому провадженні, матеріали якого знищено виконавчою службою, за відсутності майнових претензій стягувача.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано вважав доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України),

а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно боржника у виконавчому провадженні, яке знищено, за відсутності майнових вимог стягувача та умов для повторного предявлення виконавчого листа до виконання, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна.

При цьому підлягає врахуванню те, що наявність протягом тривалого часу (майже 7 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження , є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що незняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11, від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц .

З огляду на те, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця передбачено в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Публічно правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, в даному випадку відсутній.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо пропуску боржником строку звернення до суду зі скаргою на бездіяльність органу державної виконавчої служби щодо не скасування арешту з майна.

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/22177/2005 (провадження № 61-38328св18) викладено правовий висновок, що бездіяльність, на відміну від дії, не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення.

Встановлення строків звернення до суду та залишення скарги без розгляду на підставі їх пропуску не може слугувати меті легалізації триваючого правопорушення та, відповідно, здійснення незаконної бездіяльності.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.09.2025.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук