ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7463/25 Справа № 221/1907/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 221/1907/14-ц, щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»

на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі - ТОВ «Дебт Форс») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 221/1907/14-ц, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс». Просило суд замінити вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Фінанс» на ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні № 63923245 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 401/0506/61-039 від 16 травня 2006 року, на підставі виконавчого листа № 221/1907/14-ц від 26 січня 2015 року (а.с. 1-5).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2025 року заяву ТОВ «Дебт Форс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 221/1907/14-ц, щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» залишено без задоволення (а.с.57-58).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості, зазначена в рішенні Волноваського районного суду Донецької області від 10 червня 2014 року та в постанові про відкриття виконавчого провадження не збігається з сумою, вказаною в додатках до договорів відступлення прав вимоги, а тому заявником ТОВ «Дебт Форс» не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту набуття ним права вимоги за виконавчим листом № 221/1907/14-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 401/0506/61-039 від 16 травня 2006 року у сумі 30509 гривень 74 копійки.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ТОВ "ДЕБТ ФОРС" звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити вимоги заяви в повному обсязі згідно її змісту (а.с. 68-75).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що заміна кредитора у зобов`язанні відбулася у відповідності до вимог закону та на підставі договору про відступлення права вимоги, чого не взяв до уваги суд першої інстанції.

В обґрунтування скарги ТОВ «Дебт Форс» вказував, що в силу прямого припису статті 204 ЦК України правомірність укладення та виконання сторонами договорів відступлення права вимоги презюмується, а отже, наведені заявником обставини у їх сукупності надають підстави для висновку про те, що передана за укладеним договором відступлення права вимоги вимога щодо примусового стягнення та сплати боргу до боржника новим кредитором ТОВ «Дебт Форс» - є дійсною, а також відсутні будь які інші обставини з якими б чинне законодавство України пов`язувало неможливість заміни стягувача на правонаступника.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 10 червня 2014 року у справі № 221/1907/14-ц задоволено позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 401/0506/61-039 від 16 травня 2006 року в сумі 30814 гривень 84 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 401/0506/61-039 від 16 травня 2006 року в сумі 30814 гривень 84 копійки, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 30509 гривень 74 копійки та суми судових витрат в розмірі 305 гривень 10 копійок.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року у даній справі задоволено заяву приватного виконавця Григорчука П.В. про видачу дубліката виконавчого листа у вищевказаній справі (а. с. 8 на звороті 9 на звороті).

З інформації про виконавче провадження ВП № 63923245 від 14 березня 2025 року (а. с. 10-12 та звороті) вбачається, що 15 грудня 2020 року приватним виконавцем Григорчук П.В. відкритого виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 221/1907/14-ц від 26 січня 2015 року про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 30 814 гривень 84 копійки.

20 січня 2020 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 20/01-20 (а. с. 13 на звороті - 16).

Так, зі змісту вказаного договору відступлення прав вимоги убачається, що ТОВ «Вердикт Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Згідно реєстру боржників до договору № 20/01-20 про відступлення прав вимоги, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 402/0806/61-039 в сумі 60403 гривні 30 копійок.

24 лютого 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір № 24-02/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у реєстрі боржників (а. с. 18 на звороті 20).

Згідно з реєстром боржників до договору № 24-02/23 про відступлення прав вимоги, ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 402/0806/61-039 в сумі 69088 гривень 40 копійок (а. с. 18 на звороті - 20).

24 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір № 24-05/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у реєстрі боржників (а. с. 22-23).

Згідно з реєстром боржників до договору № 24-05/23 про відступлення прав вимоги, ТОВ «Дебт Форс», набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 402/0806/61-329 в сумі 69088 гривень 40 копійок (а. с. 18 на звороті - 20).

Таким чином, сума заборгованості, зазначена в рішенні Волноваського районного суду Донецької області від 10 червня 2014 року та в постанові про відкриття виконавчого провадження не збігається з сумою, вказаною в додатках до договорів відступлення.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд 1 інстанції виходив із того, що заявником ТОВ «Дебт Форс» не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту набуття ним права вимоги за виконавчим листом № 221/1907/14-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 401/0506/61-039 від 16 травня 2006 року у сумі 30509 гривень 74 копійки.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Аналогічні норми містяться у частині п`ятій статті 15 Закону України від 02 червня 2016року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

З огляду на зазначені норми матеріального права заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону № 1404-VIII, з урахуванням статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), зазначено, що «на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу […]

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Заміна сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані; саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом; суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 10 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 401/0506/61-039 від 16 травня 2006 року в сумі 30814 гривень 84 копійки.

Водночас, згідно з реєстром боржників до договору № 24-02/23 про відступлення прав вимоги, ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 402/0806/61-039 в сумі 69088 гривень 40 копійок та реєстром боржників до договору № 24-05/23 про відступлення прав вимоги, ТОВ «Дебт Форс», набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 402/0806/61-329 в сумі 69088 гривень 40 копійок (а. с. 18 на звороті - 20).

Тож, існує розбіжність в сумі заборгованості за кредитом вказаних у рішенні суду та вказаних у реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги, що не дає суду можливості пересвідчитись у тому, чи дійсно ТОВ «Дебт Форс» набуло прав кредитора саме за кредитним договором №401/0506/61-039, заборгованість у загальному розмірі 30 814,84 грн. за яким була стягнута рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 10 червня 2014 року.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ТОВ «Дебт Форс» звертаючись до суду із заявою про заміну сторони стягувача її правонаступником не надало належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту набуття ним права вимоги за виконавчим листом № 221/1907/14-ц щодо стягнення зі стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 401/0506/61-039 від 16 травня 2006 року у сумі 30509 гривень 74 копійки.

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали, наявні у справі, недостатні для задоволення заяви про заміну стягувача за виконавчим документом, виданими на виконання рішення суду у справі № 221/1907/14-ц.

Заміна стягувача не має нести формальний характер, покликаний фіксувати виключно процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва без здійснення завдань цивільного судочинства, передбачених стадією виконання судових рішень.

Апеляційний суд акцентує увагу, що з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності учасник справи, який ініціює перед судом вирішення певного процесуального питання, зокрема про заміну стягувача у виконавчому провадженні, зобов`язаний обґрунтувати відповідні підстави для його вирішення судом та підтвердити їх доказами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваній ухвалі суду, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

З урахуванням викладеного, зважаючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2025 року постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕБТ ФОРС" - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошені 17 вересня 2025 року.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2025 року.

Судді: