Справа №490/2658/25 Головуючий у 1-й інстанції Саламатін О. В.
Провадження № 22ц/812/1548/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем судових засідань: Богуславською О. М.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , яка подана

від її імені адвокатом Долговим Антоном Геннадійовичем,

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Саламатіна О. В. в залі суду в місті Миколаєві об 11 год 02 хв, зі складанням повного судового рішення, у справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про відшкодування майнової та компенсації моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

9 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової та компенсації моральної шкоди, завданих їй ушкодженням здоров`я внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 20 січня 2023 року ОСОБА_3 на ґрунті неприязних відносин заподіяв їй легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_3 були кваліфіковані за частиною 1 статті 125 КК України та на підставі вироку Центрального районного суду міста Миколаєва він визнаний винуватим з призначенням йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин.

Заподіяння позивачці тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій відповідача призвело до її тривалого лікування, на що нею було витрачено 65 662 грн 90 коп.

Посилаючись на вказане та витрати на лікування, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 65 662 грн 90 коп. витрат на лікування, як майнової шкоди, 300 000 грн компенсації моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу під час розгляду цієї цивільної справи.

Відповідачем на позов ОСОБА_1 надано відзив, у якому ним визнано частково лише вимоги про відшкодування компенсації моральної шкоди, вимоги про стягнення майнової шкоди не визнано за її недоведеністю. Посилався на безпідставність стягнення витрат за проведені медичні процедури та придбані медичні препарати за відсутністю підстав для їх призначення та відсутністю причино-наслідкового зв`язку між понесеними позивачкою витратами та його діями, за які він був визнаний винним на підставі судового вироку. Вказував на не підтвердження позивачкою вимог про відшкодування на її користь витрат на правову допомогу.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про стягнення на її користь з ОСОБА_3 15 000 грн компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розмір майнової шкоди позивачкою не доведено, а обставини заподіяння відповідачем їй моральної шкоди доведено частково за встановлених судом обставин.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Долгов А. Г., посилаючись на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином та не дав належної оцінки їх доводам, а також неправильно застосував норми матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Посилалася на те, що вимоги про відшкодування матеріальної шкоди позивачкою доведено за допомогою письмових доказів, таких як чеки та квитанції, а також під час проведення медичних досліджень, зокрема, і після ухвалення судового рішення. Наводила приклади із судової практики, де судами повинні братися до уваги підтвердження понесення потерпілою витрат на лікування.

Також під час визначення розміру компенсації за перенесені позивачкою моральні страждання та хвилювання, судом не враховано, що позивачці діями відповідача, пов`язаними з посяганнями на її честь та гідність, як жінки, завдано фізичного болю та страждань, що призвело в подальшому до пошкодження головного мозку та тривалого лікування, викликало стан депресії та обмеження фізичної активності.

Вказувала також на безпідставність відмови у стягненні на її користь витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати можуть бути понесеними під час звернення до суду, так і такими, що сторона планує понести, у зв`язку з розглядом справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що приймають участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та одночасно передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, у деліктних правовідносинах на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини, якщо позивачем доведено завдання йому шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2023 року о 7.10 год між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які знаходилися у дворі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підґрунті існуючих раніше неприязних відносин відбувся словесний конфлікт. В ході конфлікту ОСОБА_3 , перебуваючи навпроти ОСОБА_1 , та діючи умисно наніс потерпілій один удар кулаком правої руки у її ліву частину обличчя ОСОБА_1 , заподіяв тілесні ушкодження у виді синців обличчя, які згідно висновку експерта по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.40-43, 61-63).

ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення за частиною 1 статті 125 КК України на підставі встановлених в ході досудового розслідування обставин за згодою потерпілої ОСОБА_1 , зокрема, у зв`язку зі згодою потерпілої, що умисними діями відповідача їй заподіяно один удар, який призвів до тілесного ушкодження у виді синців обличчя (а.с.243).

Вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 лютого 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статі 125 КК України, та йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин (а.с.40-43).

В подальшому, у відкритті апеляційного провадження за поданою на цей вирок суду апеляційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено, з підстав неможливості потерпілою оскаржити обставини, в тому числі перелік та ступень тяжкості заподіяних їй тілесних ушкоджень, які були встановлені досудовим розслідуванням відповідно до частини 1 статті 394 КПК України (а.с.244-245).

Тобто встановлені обставини щодо протиправності дій відповідача, ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої та їх перелік підтверджено дослідженими доказами, а саме: вироком Центрального районного суду міста Миколаєва (а.с.40-43), висновком експерта №76 від 24 січня 2023 року (а.с.61-63), заявою потерпілої у кримінальному провадженні про визнання обставин, встановлених досудовим розслідуванням та ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року.

За наведеного, судом правильно встановлено: факт протиправної поведінки ОСОБА_3 , як заподіювача шкоди, у виді умисного заподіяння потерпілій ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, а саме синців на обличчі; вину відповідача ОСОБА_3 , яка підтверджена вироком суду, у заподіянні потерпілій легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу її здоров`я; та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою у виді лікування потерпілою заподіяного легкого тілесного ушкодження синців на обличчі.

Тому підстав для визначення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_3 , яка встановлена під час кримінального провадження, з витратами, які понесла потерпіла під час подальшого, більше ніж шести днів, свого різноманітного лікування, на підставі записаного з її слів діагнозу «струс головного мозку або ЗМТ», що не підтверджений за висновком експерта №76, а також зв`язку між цими діями відповідача та витратами, здійсненими потерпілою вже після оскарженого судового рішення та на підставі інших медичних діагнозів, встановлених травматологами, неврологами, окулістами, лор-лікарями, гінекологами-акушерами протягом тривалого часу і до проходження останніх оглядів (а.с.31-42, 48, 64-104, 134, 169-170), колегія суддів не вбачає та погоджується в цій частині з обґрунтованими висновками суду першої інстанції.

Тобто у цьому розумінні, належним доказом визначення переліку тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілій внаслідок протиправних дій, та визначення ступеня тяжкості таких тілесних ушкоджень, є виключно судово-медична експертиза, яка проводиться згідно з положеннями Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України і Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6 (далі Правила №6).

Ця судова-медична експертиза повинна проводитися відповідно до пунктів 1.4, 2.3, 4.4 Правил №6 з метою встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень шляхом медичного обстеження потерпілої або на підставі медичних документів, та в подальшому підлягає оцінці судом під час судового розгляду кримінальної справи, внаслідок чого єдиним належним підтвердженням причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та самою шкодою, що заподіяна потерпілій особі, може бути виключно такі докази.

В той же час наполягаючи на заподіянні майнової та моральної шкоди відповідачем ОСОБА_3 , у зв`язку із його засудженням за протиправне діяння у виді умисного нанесення легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад її здоров`я, позивачка ОСОБА_1 наполягала на протилежному, а саме на стійкому розладі її здоров`я протягом тривалого часу з вини відповідача, та її розміру, підтвердженому витягом з медичної книжки та наданими чеками і квитанціями, але при тому не надала жодного належного та достеменного доказу на доведення цих обставин та наявності причинно-наслідкового зв`язку між цими діями відповідача та понесеною потерпілою шкодою, як то відповідного судово-медичного висновку чи вироку щодо засудження відповідача за вчинення інших протиправних дій відносно позивачки.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом положень частини 6 статті 82 ЦПК України слідує, що вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За такого обставини, що встановлені вироком суду є такими, що не підлягають доказуванню у цивільному процесі у питаннях: вчинення особою правопорушення, її протиправної поведінки, причинному зв`язку між шкодою, що заподіяна потерпілій особі і протиправною поведінкою особи, що вчинила кримінальне правопорушення з описом місця, характеру та направленості таких дій, а тому наявність інших тілесних ушкоджень або заподіяного засудженою особою іншого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний чи тривалий розлад здоров`я потерпілої під час встановлених судом у кримінальному провадженні характеру протиправних дій особи не може бути доведена цією потерпілою особою іншим шляхом, а саме через надання доказів лікування іншого розладу її здоров`я, який безпосередньо не пов`язаний зі складом злочину.

Також доведення цих обставин, які вже встановлені в порядку кримінального судочинства, не можуть бути здійснені потерпілою стороною в порушення принципу «заборони суперечливої поведінки», який вимагає від особи діяти завжди добросовісно і не на шкоду раніше вчинених нею дій.

Таким чином висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування майнової шкоди за витрати, понесені потерпілою внаслідок тривалого лікування та лікування інших хвороб, які не пов`язані із заподіянням синців на обличчі та які могли б спричинити короткочасний розлад здоров`я, є правильними.

В той же час твердження суду першої інстанції щодо відсутності підтвердження лікування позивачки у перші шість днів, після заподіяння шкоди відповідно до пункту 2.3.5 Правил №6, спростовуються матеріалами справи, де у копії медичної картки позивачки зазначено про її огляд лікарями неврологом та травматологом, якими призначені медичні препарати для відновлення стану здоров`я потерпілої, якою в свою чергу, такі препарати придбані для вживання за призначеннями лікарів.

За такого позивачкою надана до суду платіжна накладна від 25 січня 2023 року на придбання медпрепаратів на суму 1 282 грн 20 коп. (а.с.6) на підставі здійснених призначень 23 січня 2023 року лікарем-неврологом таких препаратів, як бісопролол, еналоприл, централ Б (а.с.65), 25 січня 2023 року: пірацетам, трізіпін, алора, діакарб, спазмалгон (а.с.69) та 25 січня 2023 року лікарем- травматологом фітобене (а.с.68).

За наведених обставин, колегія суддів вважає необґрунтованою відмову суду першої інстанції у стягненні заподіяної майнової шкоди, у зв`язку з підтвердженням витрат, понесених позивачкою на лікування на підставі призначень лікарів 23 та 25 січня 2023 року. Внаслідок цього рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення майнової шкоди на суму 1 282 грн 20 коп. При тому відсутні підстави для стягнення витрат на проведення 25 січня 2023 року процедури КТ, вартістю 1 300 грн, за відсутністю відповідного медичного призначення.

Водночас, колегія суддів вважає за можливе погодитися з мотивацією суду першої інстанції в частині часткового задоволення відшкодування грошової компенсації, на суму 15 000 грн, розмір якої, на переконання апеляційного суду, є достатнім для відновлення стану здоров`я потерпілої, з огляду на характер заподіяного тілесного ушкодження у виді синців на обличчі, підтвердження вини відповідача у такому протиправному посяганні на здоров`я позивачки, спричинення їй легкого тілесного ушкодження, яке підлягало лікуванню з відновленням стану здоров`я протягом не більше шести днів, але призвело до посилення фізичної і моральної болі позивачки, як жінки, а також додали їй зусиль для поновлення свого фізичного стану і додаткової організації у цей час особистого життя.

На підставі наведеного, та враховуючи положення статей 23, 1167 ЦК України, а також роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, колегія суддів висновує, що рішення суду першої інстанції в частині відшкодування грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду ухвалене з дотриманням норм матеріального права, а його висновки є такими, що відповідають обставинам справи, внаслідок чого воно не підлягає скасуванню чи зміні відповідно до статті 375 ЦПК України.

Скасовуючи в частині судове рішення, а в іншій частині залишаючи його без змін, колегія суддів враховує заявлені у змісті апеляційної скарги вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, у відповідності до положень 137 ЦПК України, та з огляду на подачу до апеляційної скарги в якості додатків доказів укладення позивачкою з адвокатом договору на надання професійної правової допомоги, обсягу наданих послуг та сплату за їх надання.

При визначені їх розміру колегія суддів також враховує, що позивачкою було заявлено дві вимоги, витрати на правову допомогу яких були надані одним адвокатом, але у задоволенні стягнення цих витрат у суді першої інстанції було обґрунтовано відмовлено, незважаючи на часткове задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, з огляду на порушення представником позивачки свого процесуального обов`язку з надання доказів на підтвердження обсягу наданих послуг та розміру, у зв`язку з цим, понесених витрат відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України. Тому підстави для стягнення таких витрат за суд першої інстанції в суді апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.

При тому є усі підстави для часткового стягнення цих же витрат, у зв`язку зі скасуванням судового рішення в частині відмови у стягненні майнової шкоди та часткового задоволення таких вимог у суді апеляційної інстанції, з урахуванням змісту статті 141 ЦПК України, де визначається, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Тому, на переконання колегії суддів за доведеністю їх понесення, такі витрати підлягають стягненню в сумі 1 000 грн, з огляду на обсяг задоволених вимог апеляційної скарги та обсяг задоволених вимог про стягнення майнової шкоди.

Крім того, у відповідності до статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 514 грн за часткове задоволення позову про стягнення майнової шкоди, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції. А враховуючи те, що позивачкою помилково сплачено судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції за розгляд вимог про відшкодування компенсації за заподіяну моральну шкоду, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, рішення суду в частині стягнення компенсації таких витрат з відповідача на користь позивачки не підлягає зміні, але в іншій частині внесений судовий збір за розгляд та перегляд справи у двох інстанціях підлягає поверненню з державного бюджету позивачці, як помилково сплаченого.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені адвокатом Долговим Антоном Геннадійовичем, задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 червня 2025 року в частині відмови у стягнення майнової шкоди скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 1 282 грн 20 коп.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 червня 2025 року в частині вирішення позову про відшкодування компенсації моральної шкоди залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 908 грн 40 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 2 850 грн сплаченого судового збору відповідно до платіжної інструкції №ЗНР7-СА7К-25ТН-40ТМ від 14 квітня 2025 року та 4 500 грн відповідно до платіжної інструкції №Х044-Х901-6М4С-КНХ8 від 19 липня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 000 грн витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Крамаренко