Справа № 308/9909/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Бедьо В.І., у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , де третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача є ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки

встановив:

У жовтні 2017 року ПАТ АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за умовами Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 297/08-04 від 05.03.2008 ПАТ АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») надало ОСОБА_2 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання окремими частинами в межах максимального ліміту заборгованості кредитні кошти в розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних з кінцевим терміном повернення до 04.03.2023.

У забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором №297/08-04 від 05.03.2008 між ПАТ АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого виступає АТ «АЛЬФА-БАНК», а згодом правонаступником якого є АТ «Сенс Банк»), як Кредитором та ОСОБА_1 , як Іпотекодавцем, було укладено Іпотечний договір №297/08-04 від 05.03.2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок Літ. загальною площею 131.6.кв.м, з приналежними надвірними спорудами та прибудовами: вбиральня літ. Б., огорожа - № 1-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 07.12.2007 Оноківською сільською радою та земельну ділянку загальною площею 0, 05 га, цільове призначення якої для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський р-н, на території Оноківської сільської ради, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК № 012-04226. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 449 450 грн (що в еквіваленті складало 89 000 дол США за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення іпотечного договору).

Позивач вказує на те, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредит в сумі 60 000 дол. США. Натомість позичальник ОСОБА_2 в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 06.06.2017 має прострочену заборгованість за кредитом 59492, 13 дол США, за відсотками 30937,84 дол США. Позивач вказує на те, що на виконання умов кредитного та іпотечного договорів відповідачу та позичальнику було направлено вимогу про усунення порушень, однак на дату подання позовної заяви вказана вимога не виконана.

З врахуванням вищенаведеного позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: садовий будинок Літ. Загальною площею 131.6.кв.м, з приналежними надвірними спорудами та прибудовами: вбиральня літ. Б., огорожа - № 1-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 07.12.2007 Оноківською сільською радою та земельну ділянку загальною площею 0, 05 га, цільове призначення якої для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський р-н, на території Оноківської сільської ради, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК № 012-04226, в рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту № 297/08-04 від 05.03.2008 в розмірі 90 429,97 дол., в тому числі: за кредитом 59492, 13 дол США; по відсотках - 30937,84 дол. США на користь ПАТ АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого виступає АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною реалізації 861 211 грн, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом ТОВ «Бізнес Ассіст».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: садовий будинок Літ. Загальною площею 131.6.кв.м, з приналежними надвірними спорудами та прибудовами: вбиральня літ. Б., огорожа - № 1-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 07.12. 2007 Оноківською сільською радою та земельну ділянку загальною площею 0, 05 га, цільове призначення якої для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський р-н, на території Оноківської сільської ради, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК № 012-04226, в рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту № 297/08-04 від 05.03.2008 у розмірі 90 429,97 дол., в тому числі: за кредитом 59 492,13 дол. США; по відсотках 30 937,84 дол. США на користь АТ «Альфа-Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною реалізації 861 211 грн, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом ТОВ «Бізнес Ассіст».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Алфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 35 293,41 грн.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду в якому просить скасувати таке рішення на ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Як на підставу скасування рішення суду вказує, що 31.01.2013 Ужгородським міськрайонним судом у справі № 712/18155/12 задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк», зокрема стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором кредиту в розмірі 729.983,51 грн, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 3 219 грн. Однак рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 09.03.2016 вказане рішення першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту в розмірі 729 983, 51 грн скасовано і в цій частині відмолено в задоволенні позову, в решті залишено без змін. Вказані обставини свідчать про те, що про порушення своїх прав Банку було відомо ще у 2012 році, а тому вважає, що позивач пропустив строки звернення до суду з даним позовом, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Однак суд першої інстанції вказаного не взяв до уваги. Також рішення суду першої інстанції не містить розрахунків з яких суд виходив при задоволенні позову.

Крім того посилається на рішення Верховного суду України від 22.03.2017 року у справі № 6-2967цс16, в якому суд констатує, що поставлене у позові питання має вирішуватись не в судовому порядку, а в порядку ст. 39 та 37 Закону України «Про іпотеку». В даній справі чітко встановлено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі передбачає передачу іпотекодрежателю права власності і є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційним судом встановлено, що за умовами Договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 297/08-04 від 05.03.2008 ПАТ АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») надало ОСОБА_2 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання окремими частинами в межах максимального ліміту заборгованості кредитні кошти в розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 13, 5% річних з кінцевим терміном повернення до 04.03.2023 року.

У забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 297/08-04 від 05.03.2008 між ПАТ АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк»), як Кредитором та ОСОБА_1 , як Іпотекодавцем, було укладено Іпотечний договір № 297/08-04 від 05.03.2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок Літ. Загальною площею 131.6.кв.м, з приналежними надвірними спорудами та прибудовами: вбиральня літ. Б., огорожа - № 1-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 07.12. 2007 року Оноківською сільською радою та земельну ділянку загальною площею 0, 05 га, цільове призначення якої для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський р-н, на території Оноківської сільської ради, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК № 012-04226.Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 449 450 грн.(що в еквіваленті складало 89 000 дол. США за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладення іпотечного договору).

Через неналежне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором станом на 06.06.2017, такий має прострочену заборгованість за кредитом 59 492,13 дол США, за відсотками 30 937,84 дол США.

Відповідно до пункту 4.5 іпотечного договору від 05.03.2008 № 297/08/-04 за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема на підставі рішення суду (пункт 4.5.1 договору), у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 4.5.2 договору); шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» (пункт 4.5.3 договору ) , шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якому покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 4.5.4 договору), згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене у пунктах 4.5.1, 4.5.2, 4.5.3., 4.5.4., 4.5.5. цього пункту договору (пункт 4.5. договору).

31.01.2013 Ужгородським міськрайонним судом у справі № 712/18155/12 задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк», зокрема стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором кредиту в розмірі 729 983,51 грн., а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 3219 грн.

Однак рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 09.03.2016 вказане рішення першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту в розмірі 729 983, 51 грн. скасовано і в цій частині відмовлено в задоволенні позову, а в решті залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 4.5 іпотечного договору від 05.03.2008 № 297/08/-04 за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема на підставі рішення суду (пункт 4.5.1 договору), у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 4.5.2 договору ); шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» (пункт 4.5.3 договору ) , шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якому покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 4.5.4 договору ), згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене у пунктах 4.5.1, 4.5.2, 4.5.3., 4.5.4., 4.5.5. цього пункту договору (пункт 4.5. договору).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 590 ЦК України, статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону).

Згідно із абзацом другим частини першої статті 17 Закону іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Судом встановлено, що за умовами Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 297/08-04 від 05.03.2008 ПАТ АТ «Укрсоцбанк» та Іпотечного договору № 297/08-04 сторонами було визначено строк дії договорів до 04.03.2023.

ОСОБА_1 згідно умов Договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 297/08-04 від 05.03.2008 ПАТ АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є «Сенс-Банк») є майновим поручителем (п. 1.3.1) та поручителем за договором поруки (п. 1.3.2), а тому несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання забезпечене порукою.

Таким чином у справі, що розглядається, встановлено наявність у ОСОБА_1 обов`язку погашення заборгованості за кредитним договором, виконання зобов`язання за яким було забезпечено іпотекою та порукою.

Позивач звернувся до суду з вимогами до позичальника та поручителя про дострокове стягнення кредитної заборгованості в 2012 році, а тому банком змінено строк виконання кредитних зобов`язань.

Саме з 2012 року позивачу було відомо про порушення своїх прав, однак, з вказаним позовом банк звернувся тільки в 2017 році, тобто з пропуском строку позовної давності та вимоги про поновлення такого не заявляв.

ОСОБА_1 в суді першої інстанції подала заяву про застосування позовної давності до заявлених вимог. Однак суд помилково вважав, що строк позовної давності слід рахувати з 2016 року, тобто з ухваленням рішення апеляційного суду.

З таким твердженням апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення ЄСПЛ у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою (вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі N 522/9497/14-ц).

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За обставинами справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.01.2013 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором кредиту в розмірі 729 983, 51 грн., а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 3219 грн.

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд.

А звідси, у ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк») виникло право на пред`явлення до ОСОБА_1 вимоги в 2012 році.

Позаяк, ОСОБА_1 наполягає на застосуванні наслідків ч. 4 ст. 267 ЦК України, та враховуючи те, що ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк») пропущено загальну позовну давність тривалістю більше ніж у три роки, то зазначене на думку колегії суддів, є законною підставою для відмови позивачу у позові.

Тож суд першої інстанції наведеного вище не врахував, що являється для апеляційного суду підставою по скасуванню рішення у справі та постановлення нового судового рішення про відхилення позовних вимог позивача внаслідок пропуску строку позовної давності.

Окрім наведеного, колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

А тому, апеляційний суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відтак, апеляційний суд з огляду на викладене зазначає, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені в апеляційній скарзі, які мають значення для вирішення даного спору.

Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивача у спірних правовідносинах є порушеним, однак, таке не підлягає захисту внаслідок спливу строку позовної давності, та у зв`язку із цим доводи апеляційної скарги є підставними.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням у справі постанови про відхилення позовних вимог за спливом строку позовної давності.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 УПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови від позову, покладаються на позивача

Оскільки, апеляційний суд відстрочив сплату судового збору відповідачу до ухвалення рішення в справі, а тому судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 52 940,00 гривень слід стягнути з позивача на користь держави.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року скасувати та постановити у даній справі постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 , де третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача є ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відхилити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (, юридична адреса: 03150, м. Київ, Голосіївський район, вул. Велика Васильківська, будівля №100) на користь держави судові витрати у сумі 52 940,00 гривень судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: