Справа №591/6423/18
Провадження № 2-с/591/250/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Косар А. І. розглянув заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу

і установив:

01 листопада 2018 року Зарічним районним судом м.Суми видано судовий наказ за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2016 по 31.09.2018 у розмірі 11 104.42 грн, та судовий збір у розмірі 176.20 грн.

08 вересня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву скасування судового наказу, мотивуючи тим, що мешкала до 2014 року в кімнаті АДРЕСА_1 , а потім звільнила кімнату і виїхала на постійне місце проживання у Федеративну республіку Німеччина, де мешкає і до тепер. При звільненні кімнати не змінила місце реєстрації і продовжувала бути зареєстрованою у зазначеній кімнаті гуртожитку. Наприкінці серпня 2024 року від мами дізналася, що по єдиному реєстру боржників за нею рахується заборгованість за спожиті комунальні послуги. З вимогами судового наказу незгодна, уважає, що є спір про право, оскільки послуг по факту вона не отримувала. Одночасно у заяві про скасування судового наказу порушує питання поновлення строку на його оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України /далі також ЦПК/ провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суддя, дослідивши заяву та матеріали судової справи, увважає, що заяву про скасування судового наказу слід повернути заявнику, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 19 ЦПК визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до статті 160 ЦПК судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною третьою статті 167 ЦПК судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому розділом другим ЦПК.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦПК боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу, відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 5 статті 170 ЦПК до заяви про скасування судового наказу додається, зокрема, клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

У статті 170 ЦПК визначено форму і зміст заяви про скасування судового наказу та строки її подання. Відповідно до частини шостої статті 170 ЦПК у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження.

Статтею 171 ЦПК регламентовано порядок розгляду належним чином оформлених заяв боржників про скасування судового наказу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 ЦПК заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Судом встановлено згідно заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу, що остання мешкала до 2014 року в кімнаті АДРЕСА_1 , а потім звільнила помешкання і виїхала на постійне місце проживання у Федеративну республіку Німеччина, де мешкає і до тепер, при звільненні кімнати не змінила місце реєстрації і продовжувала бути зареєстрованою у зазначеній кімнаті гуртожитку. Про заборгованість за спожиті комунальні послуги дізналася наприкінці серпня 2024 року від своєї мами ОСОБА_2 . На прохання ОСОБА_1 лише 01.09.2025 ОСОБА_2 звернулася до Зарічного ВДВС у м. Суми СМУМЮ, де дізналася, що стосовно ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу. Заявник, вважає, що нарахування плати за послуги, яких вона не отримувала, було здійснено неправомірно, так як не є власником кімнати гуртожитку.

З інформації Державної прикордонної служби України від 22.08.2025 слідує, що відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 08.11.2017 по 22.08.2025 гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в базі даних не виявлено.

Тобто підтвердження, що заявник ОСОБА_1 у 2014 році перетнула державний кордон України та виїхала до Федеративної республіка Німеччина, відсутні.

Крім того, згідно відомості у закордонному паспорті ОСОБА_1 також не підтверджується факт перебування останньої за кордоном в період з 01.07.2016 по 30.09.2018.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

"Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі "Файєд проти Сполученого Королівства" (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Отже, Суд, перевіривши доводи боржника, не знаходить підстав для поновлення пропущеного строку для подачі заяви про скасування судового наказу, тому повертає вказану заяву боржнику на підставі частини другої статті 171 ЦПК.

Повернення заяви про скасування судового наказу не перешкоджає повторному зверненню боржника із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, з урахуванням вимог статті 170 ЦПК.

Керуючись стст. 170, 171, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, -

Постановив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Зарічним районним судом м. Суми 01 листопада 2018 року у справі №591/6423/18, про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованість за період з 01.07.2016 по 30.09.2018 на загальну суму 11 104.42 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 302.80 грн - повернути без розгляду.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Адреса на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://zr.su.court.gov.ua/sud1805/.

Суддя А. І. Косар