Справа №348/1716/25
Провадження № 2/348/1143/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Гундяка Т.Д.,

секретар судового засідання Клекот Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами позики,

в с т а н о в и в:

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами позики.

Позов обґрунтований тим, що між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем 06.12.2023 укладено договір позики №76357156, який укладений в електронній формі. Відповідно до цього договору товариство передає позичальнику грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити проценти за користування від суми позики.

Між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем 14.06.2021 укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №22 від 11.04.2024 до вказаного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 18 125 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 125 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідач не виконав свого зобов`язання, та має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики №76357156 від 06.12.2023 в розмірі 18 125 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 125 грн - сума заборгованості за відсотками.

Також між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем 23.12.2023 укладено договір позики №4132393, який укладений в електронній формі. Відповідно до цього договору товариство передає позичальнику грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити проценти за користування від суми позики.

Між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем 14.06.2021 укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №24 від 16.05.2024 до вказаного договору факторингу з урахуванням п.2 додаткової угоди №28 від 30.05.2024 до даного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 12 045 грн, з яких: 3 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 045 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідач не виконав свого зобов`язання, та має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики №4132393 від 23.12.2023 в розмірі 12 045 грн, з яких: 3 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 045 грн - сума заборгованості за відсотками.

Також, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»» та відповідачем 23.12.2023 укладено кредитний договір №259568162.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2019 уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому, інші умови договору залишилися без змін. Між клієнтом та фактором 31.12.2020 укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу, що продовжила строк договору до 31.12.2021. В додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01.

Також, сторони договору факторингу 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023 уклали додаткові угоди, які продовжили строк дії договору до 31.12.2022, 31.12.2023 та до 31.12.2024 відповідно. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №273 від 27.02.2024 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача.

Між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем 27.02.2025 укладено договір факторингу №27/0225-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №2 від 27.02.2025 до вказаного договору факторингу від ТОВ «Таліон Плюс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 24 618,80 грн, з яких: 6 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 618, 80 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідач не виконав свого зобов`язання, та має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №259568162 від 23.12.2023 в розмірі 24 618,80 грн, з яких: 6 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 618, 80 грн - сума заборгованості за відсотками.

Крім того, між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем 04.01.2024 укладено кредитний договір №04570-01/2024, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і надісланий на номер його мобільного телефону. Відповідно до цього договору товариство передає позичальнику грошові кошти в безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, вказаної клієнтом.

Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, які розміщені на веб-сайті товариства. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил.

Між ТОВ «Аванс кредит» та позивачем 24.05.2024 укладено договір факторингу № 24052024, відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 24.05.2024 до вказаного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму в розмірі 12 000,00 грн, з яких 3 000 грн заборгованість за тілом кредита та 9 000 грн - заборгованість за процентами.

Відповідач не виконав свого зобов`язання, та має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №04570-01/2024 від 04.01.2024 в розмірі 12 000,00 грн, з яких 3 000 грн заборгованість за тілом кредита та 9 000 грн - заборгованість за процентами.

Посилаючись на викладене та те, що відповідач має непогашену заборгованість за вищевказаними договорами в загальному розмірі 66 788,80 грн, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь вказану заборгованість.

Ухвалою суду від 28.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що відповідач позов не визнає, вважає його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами.

Вказує, що відповідач кредитних коштів у сумі 5 000 грн відповідно до кредитного договору №76357156 укладеного 06.12.2023 між ним та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» не отримував. Також заперечує отримання відповідачем коштів в сумі 3 000 грн відповідно до кредитного договору № 04570-01/2024 укладеного 04.01.2025 між ним та ТОВ «Аванс Кредит». Також відповідач стверджує, що не отримував грошових коштів в сумі 6 000 грн відповідно до кредитного договору №259568162, укладеного 23.12.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із відповідачем.

Крім того, право вимоги від первісного кредитора ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» перейшло до нових кредиторів, починаючи ще з 14.06.2021, а кредитний договір № 76357156 укладено 06.12.2023, кредитний договір №4132393 укладено 23.12.2023. Правовідносини за вказаними кредитними договорами виникли значно пізніше, ніж було укладено договір про відступлення права вимоги від 14.06.2021, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Таким чином, ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення договору відступлення права вимоги не існувало. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

З урахуванням викладеного, вважає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не довело порушення його прав з боку відповідача ОСОБА_1 та наявність у нього права звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 76357156 та №4132393, які були укладені після відступлення ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки первісний кредитор не мав права на момент укладення договору на відступлення права вимоги, якою воно не володіло.

Позивач посилається, що до підписання договору, відповідач був ознайомлений із мовами отримання фінансових кредиті в ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», що розмiщeні на сайті кредитної установи та до яких приєдналась підписавши договiр. Однак, як вбачається із матеріалів справи первинний кредитор не ознайомив відповідача із Умовами отримання фінансових кредитів, такого документу із підписом відповідача в матеріалах справи не має, а тому позивач не вправі посилатися на вказаний документ, як на частину кредитного договору укладеного між сторонами шляхом підписання кредитного договору № 76357156 та №4132393. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору та відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Первинний кредитор не ознайомив відповідача під розпис із Умовами отримання фінансових кредитів, що свідчить про умисне нехтування позивачем Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів».

Також ОСОБА_1 з 26.09.2022 є військовослужбовцем, що підтверджується записами його військового квитка, копія якого додається, а також студентом Київського інституту Національної гвардії України, що підтверджується довідкою №698 від 06.08.2025, а тому має право на застосування пільг відповідно до Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В матеріалах справи відсутній розрахунок про нарахування та сплачених платежах за період дії кредитних договорів, підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, що є основною умовою виникнення між ОСОБА_1 та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Аванс кредит».

Ухвалою суду від 01.09.2025 для надання пояснень щодо відступлення права вимоги за укладеними кредитними договорами визнано у цій справі явку представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання обов`язковою.

Представник позивача до суду повторно не з`явилася, у позовній заяві та поданих письмових поясненнях просила провести судове засідання за відсутності представника позивача.

Представник відповідача до суду не з`явився, подав заяву, згідно якої просив провести розглдя справи за відсутності відповідача та його представника.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем 06.12.2023 укладено договір позики № 76357156, згідно умов якого товариство зобов`язувалось надати позичальнику грошові кошти (позику) у сумі 5 000,00 грн (п. 1., п.п. 2.1.); строком на 30 днів (строк позики/строк договору) (п.п. 2.2.); дата повернення позики (останній день): 04.01.2024 (п. 2.), базова процентна ставка/день: 2,5 % (фіксована) (п.п. 2.3.); знижена процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності): 1,25%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день: 2,70% (п.п. 2.3.).

Відповідно до п. 1 договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Згідно п. 4 договору проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою визначеного договором/додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту.

Відповідно до п. 6 договору позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування на підставі поданого до позикодавця зверненням із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права.

Згідно п. 18 договору позики якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1. п. 2 договору, не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк, позикодавець має право у випадку невиконання позичальником умов цього договору, нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2. договору за кожен день користування.

Відповідно до п. 19 договору позики якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1. п. 2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п. 2. договору за кожен день користування.

Цей договір укладено із використанням мобільного застосунку myсгеdіt (п. 23 договору позики).

Договір позичальником підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора ayc93fB7yi та позичальником вказано платіжний засіб № НОМЕР_1 .

У додатку №1 до договору позики викладено таблицю обчислення загальної вартості позики, відповідно до якої, зокрема, за період 30 днів користування позикою проценти становлять 1 875 грн, загальна вартість кредиту 6 875 грн.

На виконання ухвали суду листом від 18.08.2025 АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 . Здійснено переказ коштів 06.12.2023 на платіжну карту № НОМЕР_2 у сумі 5 000 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №76357156 від 06.12.2023 за період з 06.12.2023 по 03.04.2024 станом на 11.04.2024 заборгованість відповідачем не погашена, залишок заборгованості становить 18 125,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 5 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 13 125,00 грн. Проценти нараховано в розмірі 62,50 грн (1,5%) за період з 06.12.2023 по 04.01.2024 (30днів) та з 05.01.2024 по 03.04.2024 в розмірі 125 грн (2,5%).

Між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) 14.06.2021 укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників.

Згідно п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості і є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1.3. договору факторингу з відповідними змінами внесеними Додатковою угодою №2 від 28.07.2021 клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимоги чинного законодавства.

Між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 13.06.2022 укладено додаткову угоду №7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до якої сторони домовились п. 9.1. договору викласти в наступній редакції, а сааме: що даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання і дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить повідомлення про розірвання договору за один місяць до закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.

Між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 11.04.2024 укладено додаткову угоду №22 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, положення якої діють виключно до реєстру боржників №22, №23 від 11.04.2024.

Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників №22 від 11.04.2025 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) уклали даний акт про те, що на виконання п. 1.2 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №22, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Згідно Витягу з реєстру боржників №22 від 11.04.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 18 125,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 5 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 13 125,00 грн.

ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем 23.12.2023 укладено договір позики №4132393, згідно умов якого товариство зобов`язувалось надати позичальнику грошові кошти (позику) у сумі 3 000,00 грн (п. 1., п.п. 2.1.); строком на 30 днів (строк позики/строк договору) (п.п. 2.2.); дата повернення позики (останній день): 22.01.2024 (п. 2.), базова процентна ставка за перший день користування позикою: 31,21 % (фіксована) (п.п. 2.3.); знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики: 0,01% базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики: 3,00%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день: 3,50% (п.п. 2.4.).

Відповідно до п. 1 договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Згідно п. 4 договору проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою визначеного договором/додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту.

Відповідно до п. 6 договору позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування на підставі поданого до позикодавця зверненням із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права.

Згідно п. 18 договору позики якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1. п. 2 договору, не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк, позикодавець має право у випадку невиконання позичальником умов цього договору, нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2 . договору за кожен день користування.

Відповідно до п. 19 договору позики якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1. п. 2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п. 2. договору за кожен день користування.

Цей договір укладено із використанням мобільного застосунку ClickCredit (п. 25 договору позики).

Договір позичальником підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора XT3zqRqJqk та позичальником вказано рахунок № НОМЕР_3 .

У додатку №1 до договору позики викладено таблицю обчислення загальної вартості позики, відповідно до якої, зокрема, за період 30 днів користування позикою проценти становлять 945,00 грн, загальна вартість кредиту 3 945,00 грн.

На виконання ухвали суду листом від 21.08.2025 АТ «ПриватБанк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 . Здійснено переказ коштів 23.12.2023 на платіжну карту № НОМЕР_4 у сумі 3 000 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №4132393 від 23.12.2023 за період з 23.12.2023 по 21.04.2024 станом на 16.05.2024 заборгованість відповідачем не погашена, залишок заборгованості становить 12 045,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 3 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 9 045,00 грн. Проценти нараховано 23.12.2023 в розмірі 936,30 грн (31,21 %), за період з 24.12.2023 по 21.01.2024 в розмірі 0,30 грн (0,01%), за період з 23.01.2024 по 21.04.2024 в розмірі 90 грн (3%)

Між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) 14.06.2021 укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників.

Між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 16.05.2024 укладено додаткову угоду №24 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, положення якої діють виключно до реєстру боржників №24 від 16.05.2024.

Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників №24 від 16.05.2024 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) уклали даний акт про те, що на виконання п. 1.2 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №24, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Згідно Витягу з реєстру боржників №24 від 16.05.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 12 045,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 3 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 9 045,00 грн.

Крім того, між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем 04.01.2024 укладено договір № 04570-01/2024 про надання фінансового кредиту, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору (W0300), і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 8 договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Відповідно до п. 1. договору товариство надає клієнту кредит в розмірі 3 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 1.2. договору тип кредиту: кредит, мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта, кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 04.01.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 02.05.2024.

Відповідно до п. 1.4.1. договору, денна процентна ставка становить 2,50 % та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього договору.

Згідно п. 1.6. договору кредит надається в безготівковій формі на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4441-11хх-хххх-7747.

Відповідно до п. 3.1 договору за користування кредитом товариством нараховуються виключно проценти. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 3.3 договору нарахування процентів за цим договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п. 1.2. договору, починаючи з дня надання кредиту клієнту. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня.

Позивач долучив до матеріалів позову паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем, в якому зазначено, що ОСОБА_1 підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування.

Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №04570-01/2024 від 04.01.2024 сформовано графік платежів, а саме: 04.01.2024 отримано кредит в розмірі 3 000,00 грн, проценти за користування кредитом протягом строку кредитування (02.02.2024-02.05.2024) становлять 9 000,00 грн, реальна річна процентна ставка 101094,05 %, загальна вартість кредиту 12 000,00 грн.

Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 11.06.2025 №3466_07 04.01.2024 о 16:10:10 було успішно перераховано платіж на суму 3 000,00 грн, маска картки НОМЕР_5 , номер транзакції в системі iPay.ua 328068803, призначення платежу: зарахування 3 000,00 грн на карту НОМЕР_5 (а.с.110 зворот).

На виконання ухвали суду листом від 18.08.2025 АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_6 . Здійснено переказ коштів 04.01.2024 на платіжну карту № НОМЕР_6 у сумі 3 000 грн (а.с.121, 124).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором фінансового кредиту №04570-01/2024 від 04.01.2024 за період з 04.01.2024 по 03.05.2024 станом на 24.05.2024 заборгованість відповідачем не погашена, залишок заборгованості становить 12 000,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 3 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 9 000,00 грн. Проценти нараховано з 04.01.2024 по 02.02.2024 в розмірі 40,50 грн (1,35%), за період з 03.02.2024 по 02.05.2024 в розмірі 75,00 грн (2,5%).

Між ТОВ «Аванс кредит» та позивачем 24.05.2024 укладено договір факторингу № 24052024, відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «Аванс кредит» відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 24052024 від 24 травня 2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 24052024 від 24 травня 2024 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 24.05.2024 до вказаного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму в розмірі 12 000,00 грн, з яких: 3 000 грн заборгованість за тілом кредита та 9 000 грн - заборгованість за процентами.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 23.12.2023 уклали договір кредитної лінії №259568162.

Відповідно до п. 14.2. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем у якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, що і власноручний підпис.

Електронний підпис - одноразовий ідентифікатор XPDM відправлено 23.12.2023 о 4:36:48 на номер телефону відповідача та введено ним 23.12.2023 о 4:37:35, що стверджується розділом 15 кредитного договору та довідкою про ідентифікацію боржника, та довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до п. 2.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога.

Згідно п. 2.3, п. 2.4, п. 2.5 договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 2 000 грн 23.12.2023 (що є датою надання кредиту). Другий та решта траншів з договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування. Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії договору.

Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий Транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (п. 3.1).

Відповідно до п. 3.2 договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.

За вибором позичальника, кожен окремий транш за цим договором може надаватися шляхом ініціювання кредитодавцем безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, за реквізитами платіжної картки 5457-08XХ-XXXХ-2740, що відбувається до 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором. За затримку перерахування коштів, що спричинена діями третіх осіб, кредитодавець відповідальності не несе (п. 5.1., п. 5.2.).

Відповідно до п.7.1. договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 22.01.2024, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником.

Згідно п. 7.2. договору на момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору (п. 7.2.1.); дострокове припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору (п. 7.2.2.).

Відповідно до п. 7.3 договору кінцева дата повернення (виплати) кредиту 22.01.2029.

Сторони погодили, що згідно пункту 7.4.1. протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожний раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору. Після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (п. 7.4.2.).

Відповідно до п. 7.5. договору позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час. У разі часткового повернення суми кредиту, сума до сплати за договором перераховується. З актуальною сумою до сплати позичальник має можливість ознайомитись в особистому кабінеті.

Відповідно до п. 8.1, п. 8.2 договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за користування кредитом, договором не передбачено. Процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника.

Згідно п. 8.3.1. договору за період від дати видачі кредиту до 22.01.2024 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 182,50 % річних, що на день укладення договору становить 0,50 % від суми кредиту за кожний день користування ним.

У разі якщо позичальник вчинить описані в п.3.2 договору дії щодо продовження дисконтнрого періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів за період з наступного дня після 22.01.2024 проценти нараховуються за ставкою 912,50 % річних, що на день укладення договору становить 2,50 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним (індимвідуальна процентна ставка), (п. 8.3.2.).

Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.

Відповідно до п. 8.8. договору для суми кредиту отриманої за першим траншем, що вказана в п. 2.3. договору, за перші 30 днів дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 2 300 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 300 грн та суму кредиту у розмірі 2 000 грн.

Викладені в п. 8.8. договору значення можуть змінюватися у сторону зменшення за умови дострокового повного чи часткового погашення кредиту, або у сторону збільшення, за умови отримання додаткових траншів за договором, оформлення пролонгацій за договором, та у разі користування кредитом після закінчення дисконтного періоду.

Згідно п. 12.3.договоруза порушення позичальником строків повернення кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, кредитодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення позичальником зобов`язань за даним договором, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаної позичальником за договором.

До матеріалів позовної заяви позивачем долучено паспорт споживчого кредиту, яким ОСОБА_1 підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування.

Відповідно до платіжного доручення №0df00990-adfe-4d85-8b54-b186b07e1911 від 23.12.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переказало кошти ОСОБА_1 згідно договору №259568162 від 23.12.2023 на його картку № НОМЕР_4 в сумі 2 000 грн.

Відповідно до платіжного доручення №8bf7836f-cd02-4ab6-8558-08e2796b92a2 від 31.12.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переказало кошти ОСОБА_1 згідно договору №259568162 від 23.12.2023 на його картку № НОМЕР_4 в сумі 4 000 грн.

На виконання ухвали суду листом від 21.08.2025 АТ «ПриватБанк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 . Із виписки по даному рахунку за період з 23.12.2023 по 31.12.2023 є здійснення переказу коштів 23.12.2023 на платіжну карту № НОМЕР_4 у сумі 2 000 грн та 31.12.2024 4 000 грн.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором №259568162 від 23.12.2023 загальна сума до сплати 12 168,80 грн, з яких 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 168,80 грн - заборгованість за процентами. Проценти нараховано за період з 23.12.2023 по 30.12.2023 на суму 2000 грн кредиту в розмірі 10 грн (0,50 %) в день, 31.12.2023 на суму 4 000 кредиту в розмірі 40 грн (1%) в день, з 02.01.2024 по 22.01.2024 в розмірі 30 грн (0,50 %) в день на суму кредиту в розмірі 6 000 грн; 26.01.2024 за період з 23.01.2024 по 26.01.2024 в розмірі 628,80 грн (2,98%) в день, з 27.01.2024 по 27.02.2024 в розмірі 150 грн (2,50 %) в день на суму кредиту в розмірі 6 000 грн.

Додатковою угодою №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено договір в новій редакції та визначено в п.8.2., що строк дії договору закінчується 31.12.2021, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Згідно умов договору факторингу у новій редакції клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1).

У п. 4.1 Договору факторингу №28/1118/-01 у новій редакції визначено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.

Договору факторингу, укладеного 28.11.2018 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 28/1118-01, відповідно до якого укладалися додаткові угоди, в тому числі й додаткова угода №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 матеріали справи не містять.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором №259568162 від 23.12.2023 загальна сума до сплати 24 618,80 грн, з яких 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18 618,80 грн - заборгованість за процентами. Проценти нараховано з 28.02.2024 по 20.05.2024 в розмірі 150,00 грн (2,50%) в день.

Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 27.02.2025 укладено договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 27.02.2025 до договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 24 618,80 грн., з яких 6 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 618,80 грн сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначено Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (надалі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронна комерція - це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 2, 4 ст. 8 Закону № 675-VIII покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.

Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законом передбачено три різні способи акцепту пропозиції на укладення електронного договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Згідно ст. 12 Закону № 675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.

Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, між сторонами вказаних договорів (позики та кредитних договорів) було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, які оформлені ними в електронній формі з використанням електронних підписів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ЦК України.

Відповідно до ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

За договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Верховний Суд неодноразово вказував щодо належності доказів у справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 02.10.2024 у справі № 761/24252/14-ц зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Верховний Суд у постанові від 12.12.2024 у справі № 298/825/15-ц вказав, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача.

У постанові від 04.12.2024 у справі № 755/4205/14-ц Верховний Суд зазначив, що виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 02 жовтня 2024 року у справі № 761/24252/14-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За встановлених обставин укладення відповідачем трьох електронних договорів з різними фінансовими установами, а саме 06.12.2023 та 23.12.2023 з ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» і 04.01.2024 з ТОВ «Аванс Кредит», за якими ним отримано фінансові послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, належним чином їх не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, на які позивач набув право вимоги за укладеними між ним та кредитодавцями відповідача договорами факторингу, позивач має право вимагати повернення кредиту,та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Перевіряючи надані позивачем розрахунки заборгованості за договорами №4132393 від 23.12.2023 та №76357156 від 06.12.2023 судом встановлено, що за договором позики №76357156 від 06.12.2023 проценти нараховано в розмірі 62,50 грн (1,5%) за період з 06.12.2023 по 04.01.2024 (30днів) та з 05.01.2024 по 03.04.2024 в розмірі 125 грн (2,5%), а за договором позики №4132393 від 23.12.2023 проценти нараховано 23.12.2023 в розмірі 936,30 грн (31,21 %), за період з 24.12.2023 по 21.01.2024 в розмірі 0,30 грн (0,01%), за період з 23.01.2024 по 21.04.2024 в розмірі 90 грн (3%).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила наступні висновки.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України (пункт 91 постанови).

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови).

Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України (пункт 100 постанови).

У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 103 постанови).

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (пункт 108 постанови).

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128 постанови).

При укладенні договорів №4132393 від 23.12.2023 та №76357156 від 06.12.2023 сторони обумовили строк надання кредиту 30 днів. На період цього строку нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за процентною ставкою, визначеною умовами договорів, за кожний день користування кредитом.

Разом з тим, на підтвердження пролонгації договорів позики №4132393 від 23.12.2023 та №76357156 від 06.12.2023 матеріали справи не містять додаткової угоди, укладеної між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», що прямо визначено п. 6 договорів.

Оскільки сторони у самому договорі погодили строк повернення кредитних коштів, доказів на підтвердження продовження (пролонгації) строку кредитування матеріали справи не містять, тому нарахування процентів за користування позиками є правомірним в межах строку кредитування 30 днів.

Таким чином, проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 2.2. договорів (30 днів), є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позов не містить обґрунтування щодо нарахування процентів за користування позикою за договорами №4132393 від 23.12.2023 та №76357156 від 06.12.2023 поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України, та вимог про їх стягнення з відповідача позивач не заявляв.

Також відповідно до п. 18 договорів позики якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1. п. 2 договору, не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк, позикодавець має право у випадку невиконання позичальником умов цього договору, нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2 . договору за кожен день користування.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК Українита доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, застосовується судом під час ухвалення судового рішення у подібній справі.

Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.

Отже нараховані за договорами позики №76357156 від 06.12.2023 в обумовленому сторонами розмірі процентною ставкою/день: 1,25 % у межах строку позики (строку договору) (30 днів) з розрахунку 5 000 грн*1,25%*30 днів проценти становлять 1 875 грн та №4132393 від 23.12.2023 та ставкою/день 23.12.2023 - 31,21% та з 24.12.2023 по 21.01.2024 -0,01% у межах строку позики (строку договору) (30 днів) - проценти становлять 945 грн

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором фінансового кредиту №04570-01/2024 проценти нараховано з 04.01.2024 по 02.02.2024 в розмірі 40,50 грн (1,35%), за період з 03.02.2024 по 02.05.2024 в розмірі 75,00 грн (2,5%), в межах строку кредитування (120 днів) відповідно до умов договору.

Підпунктом 6 пункту 5 Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 3498-IX) стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно з максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-XI встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Норма закону, якою обмежується нарахування процентів розміром 2,5 % на день у даному випадку діє щодо заборгованості за період з 24.12.2023 по 21.04.2024, а норма, якою обмежується нарахування процентів розміром 1,5% на день, діє щодо заборгованості за період з 22.04.2024 по 19.08.2024. Починаючи з 20.08.2024 граничний розмір процентів обмежується 1% на день.

Отже, за період з 22.04.2024 по 02.05.2024 первісний кредитор нараховував щоденні проценти у розмірі в розмірі 75,00 грн (2,5%) з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування», оскільки законодавчо обмежений розмір процентів становив 1,5 % (45 грн).

Таким чином, розмір безпідставно нарахованих процентів за період з 22.04.2024 по 02.05.2024 становить (75-45)х11 = 330 грн.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на ненадання підтвердження отримання ним коштів, на відсутність розрахунків про нарахування та сплачених платежах за період дії договорів.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було укладено електронні договори, що підписані електронним підписом позичальника та якими передбачено передачу коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на банківський рахунок відповідача.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Позивач, з урахуванням перерахування усіх коштів на банківську карту, не володіє та не може володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки він не є банками, а перерахування коштів здійснювалося з використанням оператора послуг платіжної інфраструктури, який здійснював перерахування коштів.

Факт перерахування відповідачу коштів підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення», а також виписками по рахунку відповідача, наданими АТ «ПриватБанк» та АТ «Універсал Банк» згідно ухвали суду.

Разом з тим, заперечуючи факт отримання грошових коштів за вказаними договором відповідачем не надано виписки по його особовому рахунку, доступ до якої має він, як клієнт та банк-емітент банківської карти.

Також розрахунки про нарахування та сплачених платежах за період дії договорів містяться в матеріалах справи.

Між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до п. 9.1 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, «договір вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх печатками і діє до 14 «червня» 2022 року, а в частині виконання зобов`язань, до повного виконання сторонами зазначених зобов`язань». Згідно п. 9.5.1 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, «Зміни та доповнення до договору можуть бути внесені виключно шляхом укладення в письмовій формі між сторонами відповідної додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплюються печатками сторін». Відповідно до додаткової угоди №7 від 13.06.2022 до договору факторингу №14/06/2021, сторони домовились викласти пункт 9.1. договору в наступній редакції: «Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік». Сторони 11 квітня 2024 року уклали Додаткову угоду №22 до договору факторингу №14/06/2021, в п. 6 якої зазначено наступне: «Дана Додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною договору». Також, 16 травня 2024 року сторони уклали Додаткову угоду №24 до договору факторингу №14/06/2021, в п.4 якої зазначено наступне: «Дана Додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною договору». Отже, укладенням додаткових угод, позивач гарантував, що сторонами не було розірвано договір факторингу №14/06/2021, а його дію було продовжено. Відповідно перехід прав вимоги за договором позики №4132393 від 23.12.2023 року та договором №76357156 від 06.12.2023, відбувся відповідно до діючого договору факторингу №14/06/21. Таким чином, договір факторингу між первісним кредитором та позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача.

Згідно п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час укладення договорів позики та кредиту) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Разом із тим, відповідно до довідки про навчання у вищому навчальному закладі від 06.08.2025 № 698 відповідач з 21.08.2022 (на час укладення договорів позики) по цей час є навчається на 4-му курсі денної форми навчання в Київському інституті Національної гвардії України.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації чи про те, що що він, як військовослужбовець, брав чи бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях. Також в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до первісних кредиторів із повідомленням про існування підстав, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», для ненарахування процентів за користування пощиками та кредитом.

Зважаючи на вищенаведене, підстав для застосування до спірних правовідносин норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається (п. 139 постанови).

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо).

Водночас, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором №259568162 від 23.12.2023.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було передано ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача за кредитним договором №259568162 від 23.12.2023, як і договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018.

Позивачем долучено до справи додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою викладено договір в новій редакції та визначено в п.8.2., що строк дії договору закінчується 31.12.2021, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. У п. 4.1 Договору факторингу №28/1118/-01 у новій редакції визначено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.

Реєстру прав вимоги за цим кредитним договором до відповідача матеріали справи не містять.

Позивачем не доведено, що первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було передано ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 259568162 від 23.12.2023, а також, що згідно з умовами договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» станом на 27.02.2025 мало право грошової вимоги до відповідача.

При цьому, судом було визнано обов`язковою явку представника позивача в судове засідання для надання пояснень щодо відступлення права вимоги за укладеними кредитними договорами, проте представник позивача в судове засідання повторно не з`явилася.

За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність наявності у позивача права на звернення до суду з позовом до відповідача в частині стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором №259568162 від 23.12.2023, оскільки порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за даним кредитним договором судом не встановлено.

Суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши такі на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов висновку прочасткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за укладеними договорами, а саме: за договором позики №76357156 від 06.12.2023 в розмірі 6 875 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 875 грн - сума заборгованості за процентами; за договором позики №4132393 від 23.12.2023 в розмірі 3 945 грн, з яких: 3 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 945 грн - сума заборгованості за процентами; за договором про надання фінансового кредиту №04570-01/2024 від 04.01.2024 в розмірі 11 670,00 грн, з яких: 3 000 грн - заборгованість за тілом кредита, 8 670 - грн заборгованість за процентами.

В задоволенні решти вимог позову слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив 3 028,00 грн судового збору, які зараховані до спеціального державного бюджету України.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1 019,62 грн.

Керуючись ст. 4, 19, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорамита договорами позикизадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договорами позики та кредитним договором в загальному розмірі 22 490 (двадцять дві тисячі чотириста дев`яносто грн 00 коп.) грн, а саме: за договором позики №76357156 від 06.12.2023 в розмірі 6 875 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 875 грн - сума заборгованості за процентами; за договором позики №4132393 від 23.12.2023 в розмірі 3 945 грн, з яких: 3 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 945 грн - сума заборгованості за процентами; за договором про надання фінансового кредиту №04570-01/2024 від 04.01.2024 в розмірі 11 670,00 грн, з яких: 3 000 грн - заборгованість за тілом кредита, 8 670 - грн заборгованість за процентами.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплачений судовий збір в сумі 1 019,62 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, 01032.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Гундяк Т.Д.

Повний текст рішення складено 23.09.2025.