ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/7646/24
Номер провадження 22-ц/818/2199/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Світличної Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року в складі судді Штих Т.В. по справі № 638/7646/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі з 2001 року, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду від 07 грудня 2015 року. Від шлюбу мають двох спільних синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім, та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Молодший син ОСОБА_4 після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України та запровадження воєнного стану разом з матір`ю виїхав за межі України. Відповідачка чинить йому як батьку перешкоди у спілкуванні з сином. Він вже звертався до суду з вимогами щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, та у справі № 638/5596/20 було затверджено мирову угоду, якою встановлено порядок участі батька у вихованні сина. Проте судове рішення відповідачкою не виконується. До того ж, відсутня й можливість його виконання через зміну життєвих обставин, адже відповідачка з сином знаходяться в Європі, а він не може виїхати за кордон. Він бажає приймати участь у житті та вихованні сина, спілкуватися з ним, однак вирішити це питання мирним шляхом з відповідачкою не вдається.

Просив зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши такі способи участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним:

систематичні побачення з сином 2 рази на тиждень без територіального обмеження;

систематичні побачення з сином кожні вихідні 1 вихідний день з нічним перебуванням;

безперешкодно забирати сина на відпочинок чи проживання у батька на 1 місяць під час літніх канікул та на 7 днів під час зимових канікул;

безперешкодно відвідувати сина у дні хвороби за місцем його перебування;

виїзд дитини за кордон з одним з батьків лише за письмовою згодою іншого з батьків.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Заочне рішення суду мотивовано тим, що на теперішній час в Україні введений правовий режим воєнного стану, існує постійна небезпека обстрілів, тому для дитини набагато безпечніше знаходитись з матір`ю за кордоном, ніж з батьком в Україні. Батьком не ставилось перед судом питання щодо можливості дистанційно приймати участь у вихованні дитини. Встановлення систематичних побачень позивача з сином без територіального обмеження, надання йому можливості забирати сина на відпочинок чи проживання у батька може бути небезпечним для дитини, тому суд відмовив у задоволенні позову.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 08 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Світлична Я.О. до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що батька протягом тривалого часу повністю усунуто від спілкування з дитиною, проігнорував його права і права дитини, не задовольнив позов навіть частково. Він жодним чином не ставив питання про переміщення чи переселення сина до Харківської області, навпаки просив про побачення без територіальних обмежень. Сам факт запровадження у країні воєнного стану не може бути підставою для позбавлення батька можливості спілкування з дитиною. Він вживав всіх необхідних заходів для вирішення питання про участь у вихованні сина без залучення органів державної влади, однак відповідачка перешкоджає йому спілкуватися з сином. Він є здоровим, не перебуває на обліку у нарко- чи психдиспансері, до кримінальної відповідальності не притягувався, тож його спілкування з сином не шкодить дитині, а навпаки відповідає інтересам сина.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 18 вересня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи.

Судова повістка на ім`я ОСОБА_2 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 12 березня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 159-160).

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради отримав в електронному кабінеті 06 березня 2025 року (а.с. 154).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Світличну Я.О., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 21 вересня 2001 року, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року (а.с. 26).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Малолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 .

У травні 2020 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні батьком з дитиною, яка проживає окремо від нього. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2020 року у справі № 638/5596/20 затверджено мирову угоду, якою сторони дійшли згоди встановити наступні умови щодо вирішення спірних питань, у зв`язку з чим узгодили умови мирової угоди:

1. Узгодили наступний графік побачень позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожної неділі з 09:00 до 20:00 год.; кожного четверга з 20:00 до 20:30 год.; кожної п`ятниці з 19:20 до 20:30 год.; будь-якого літнього місяця 10 днів; взимку з 3.01. до 10.01 кожного року.

2. Сторони дійшли згоди щодо неможливості ночівлі дитини за місцем проживання ОСОБА_1 , якщо цього не забажає сам Тихон, і це бажання має бути добровільним. Побачення з сином може бути перенесене за ініціативою батька чи дитини на наступну дату, яка слідує за графіком побачення. ОСОБА_2 , визнаючи право ОСОБА_1 на виховання сина, не створює для нього перешкод в побаченнях з дитиною. Сторони домовилися, що в разі необхідності всі питання щодо виховання сина, його життя, навчання, дозвілля, фізичного та психічного стану здоров`я вирішуються ними з урахуванням інтересів дитини і з метою отримання найкращого результату в підготовці його до дорослого життя (а.с. 9-10).

На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист, однак його повернуто стягувачу без прийняття до виконання через недоліки в оформленні та пропуск строку (а.с. 11-18).

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, має дохід від підприємницької діяльності, що підтверджується податковою декларацією; згідно договору купівлі-продажу від 24 липня 2023 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, а також не має психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань для носіння і зберігання зброї, що підтверджується довідкою № 208 від 13 січня 2023 року (а.с. 29-40).

З пояснень Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 28 жовтня 2024 року № 9 вбачається, що відповідно до характеристики на учня комунального закладу «Харківський ліцей № 89 Харківської міської ради» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час дитина знаходиться за кордоном з матір`ю, ОСОБА_2 , в країні Австрія, м. Відень. Тихон відвідує австрійську школу та навчається в дистанційному класі ліцею. З матір`ю класний керівник постійно на телефонному зв`язку, мати регулярно цікавиться успіхами дитини, контролює навчання й відвідування занять. Ураховуючи, що дитина разом із матір`ю наразі не є мешканцями м. Харкова, Департамент служб як представник органу опіки та піклування не має можливості надати суду обґрунтований письмовий висновок щодо розв`язання спору між батьками (а.с. 109-110).

Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), в якому Суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема що ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Крім того, Судом констатовано неврахування національними судами положень статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (див. рішення у справі Странд Лоббен та інші проти Норвегії, № 37283/13, 30 листопада 2017 року; рішення у справі Хаддад проти Іспанії, № 16572/17, 18 червня 2019 року).

Стаття 8 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (див. рішення ЄСПЛ у справі Йохансен проти Норвегії», 07 серпня 1996 року).

У § 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України).

Згідно з положеннями частини 1 та 2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частини 4 і 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Передбачена частинами 4 та 5 статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами (правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладений у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19).

Як встановлено судом, між сторонами розглядуваної справи - батьками малолітнього ОСОБА_4 , 2012 року народження, існує спір щодо участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, який батькам не вдалося вирішити у позасудовому порядку.

Дитина після повномасштабного вторгнення росії в Україну та запровадження воєнного стану разом із матір`ю виїхала до Австрії, де проживає дотепер, проти чого позивач не заперечує.

ОСОБА_1 , який проживає окремо від сина, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на необхідність забезпечення йому права на спілкування з дитиною та участь у її вихованні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що побачення дитини з батьком на території України не є безпечними, та протягом часу запровадження воєнного стану найкращим інтересам дитини відповідатиме перебування з матір`ю за кордоном.

Безумовно, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини, з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21, постанова Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає визначення найкращих інтересів дитини та передбачає, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити її здоров`ю та розвитку. З урахуванням введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Разом з тим, тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних зв`язків та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком.

Подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2024 року у справі № 696/299/23, від 10 квітня 2024 року у справі № 381/1881/21.

Батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19, від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22, від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23, від 30 квітня 2025 року у справі № 750/5674/24.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23), від 31 січня 2024 року у справі № 276/1741/22 (провадження № 61-14795св23), від 27 лютого 2024 року у справі № 295/12894/20 (провадження № 61-1143св24), від 14 травня 2024 року у справі № 756/3852/22 (провадження № 61-3152св24).

Відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі суд першої інстанції не врахував рівність прав батьків щодо виховання та спілкування з сином, а також відсутність об`єктивних відомостей, які б підтверджувати факт негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток сина.

Військова агресія росії проти України, воєнний стан та пов`язані з ним обмеження об`єктивно впливають на обсяг і способи спілкування не лише позивача із сином, а й багатьох інших батьків з їх дітьми, які також вимушено, внаслідок війни, опинилися за межами України.

В цій ситуації обов`язок обох батьків полягає в тому, щоб підтримати дитину, мінімізувати психологічний тиск на неї пов`язаний із сімейними конфліктами, налагодити комунікацію та співпрацювати в інтересах дитини.

Особисті неприязні стосунки між батьками не можуть бути підставою для відмови у спілкуванні з дитиною тому із батьків, який проживає окремо, а формальний підхід до вирішення вказаного питання є неприпустимим.

Дослідивши та оцінивши надані у справі докази, встановивши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, з метою повноцінного виховання малолітнього ОСОБА_4 , його розвитку, задоволення життєво важливих потреб та зростання під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача, а саме зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди у його спілкуванні з сином та визначення порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 та спілкуванні з ним таким чином:

систематичні побачення з сином два рази на тиждень за погодженням між батьками їх часу та місця;

систематичні побачення з сином кожні вихідні: один вихідний день за погодженням між батьками з можливістю ночівлі у батька за бажанням дитини;

проведення спільного відпочинку щорічно протягом одного місяця під час літніх канікул та протягом семи днів під час зимових канікул;

безперешкодно відвідувати сина у дні хвороби за місцем його перебування.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про виїзд дитини за кордон з одним з батьків лише за письмовою згодою іншого з батьків, то колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, оскільки порядок перетину кордону, зокрема, виїзду дитини за кордон та необхідні документи, імперативно регулюється чинним законодавством.

Водночас, з огляду на те, що на час вирішення справи дитина перебуває за кордоном, наразі єдиним можливим способом спілкування з дитиною є засоби дистанційного зв`язку, що забезпечить позивачу можливість вільно спілкуватися з сином і сприятиме підтриманню зв`язку дитини з батьком до того часу, як вона повернеться до України.

Колегія суддів, з урахуванням обставин справи з метою врахування найкращих інтересів дитини, вважає за необхідне відстрочити, відповідно до статті 267 ЦПК України, порядок виконання визначеного судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини на час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, натомість зобов`язавши відповідачку на цей період організувати спілкування дитини з батьком у режимі відеозв`язку через мобільні засоби за допомогою будь-яких месенджерів тричі на тиждень у погоджений між батьками час, з урахуванням режиму дня дитини та процесу здобуття освіти, що буде сприяти підтриманню зв`язку сина із батьком до того часу, як він повернеться до України.

Встановлення такого способу участі батька у вихованні дитини буде сприяти забезпеченню справедливої рівноваги між правами дитини та її батьків, не суперечить інтересам та правам дитини на спілкування з батьками та на забезпечення безпеки, адже той із батьків, хто залишився в Україні, не повинен втратити зв`язок із дитиною через фактичну відсутність можливості бачитися з нею.

Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21 (провадження № 61-11045св23) за подібних обставин зробив висновок, що суди правильно врахували те, що діти наразі перебувають за кордоном, відстрочивши порядок виконання визначеного судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, натомість зобов`язавши відповідача на цей період організувати спілкування дітей із батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 509/7128/21, провадження № 61-7553св24, від 12 березня 2025 року у справі № 487/2960/23, провадження № 61-8756св24.

Колегія суддів також звертає увагу, що розвиток сімейної ситуації може бути динамічним, а отже і визначені у справі способи участі батька у вихованні дитини можуть бути змінені в подальшому, як за домовленістю батьків, з урахуванням інтересів дитини, так і, у разі зміни істотних обставин, за рішенням суду за позовом одного із батьків.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню із частковим задоволенням позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За подачу позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1212,00 грн (а.с. 1), за подачу апеляційної скарги 1818,00 грн (а.с. 130).

У зв`язку з тим, що вимоги ОСОБА_1 щодо усунення йому перешкод у спілкуванні з сином та визначення способів його участі у вихованні сина по суті задоволені, з ОСОБА_2 на його користь підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 3030,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) не перешкоджати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) наступний спосіб у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

систематичні побачення з сином два рази на тиждень за погодженням між батьками їх часу та місця;

систематичні побачення з сином кожні вихідні: один вихідний день за погодженням між батьками з можливістю ночівлі у батька за бажанням дитини;

проведення спільного відпочинку щорічно: протягом одного місяця під час літніх канікул та протягом семи днів під час зимових канікул;

безперешкодно відвідувати сина у дні хвороби за місцем його перебування.

Порядок виконання способу участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочити на час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном.

На час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у цей період за кордоном зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) організувати спілкування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) у режимі відеозв`язку через мобільні засоби за допомогою будь-яких месенджерів тричі на тиждень у погоджений між батьками час, з урахуванням режиму дня дитини та процесу здобуття освіти.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 3030 (три тисячі тридцять) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина