ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2315/25 Справа № 214/7801/23 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 07 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який був змінений у квітні 2024 року, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька.

Змінені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 червня 1987 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_5 . Від шлюбу має двох дітей: ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .

Вказує на те, шлюб між ним та ОСОБА_5 було розірвано 16 грудня 2008 року. Зазначає, що за час проживання однією сім`єю з дружиною та дітьми, він матеріально забезпечував дітей всім необхідним. Крім того, посилається на те, що він оплатив навчання за контрактом своєї доньки ОСОБА_2 у Криворізькому державному педагогічному університеті в період з 2004 по 2008 роким та навчання сина ОСОБА_3 в ВСП «Гірничо-електромеханічному фаховому коледжі Криворізького національного університету». Вказує, що батьківські обов`язки він виконував сумлінно, забезпечував дітей необхідним.

Через певний час, після розлучення, позивач довгий час проживав однією сім`єю з ОСОБА_6 та виховував ОСОБА_4 , якого вона виховувала, як мати-одиначка. У дорослому віці хлопця, позивач разом з ОСОБА_6 звернувся до ДРАЦС та подав заяву про внесення відомостей до актового запису про народження ОСОБА_4 про батька дитини, оскільки ставився до нього як до рідного, матеріально забезпечував та виховував.

Наразі позивач перебуває у вкрай нужденному та скрутному матеріальному становищі. 27 червня 2023 року його було звільнено з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» у зв`язку із виходом на пенсію. Як вказує позивач, він був вимушений звільнитись з підприємства, оскільки продовжувати роботу через стан свого здоров`я він не зміг. Наразі єдиним джерелом доходу позивача є пенсія. Розмір якої становить 4 892,65 грн. Посилається на те, що даної суми йому не вистачає, оскільки він самостійно сплачує комунальні послуги. Зауважує, що йому необхідно регулярно купувати ліки, однак його пенсії не вистачає для забезпечення нормального життєвого рівня.

Звертає увагу, що відповідачі є його дітьми, вони мають фінансову можливість надавати йому допомогу, однак відмовляються. Враховуючи всі його витрати та доходи дітей, вважає, що діти в змозі платити аліменти від власних доходів щомісячно, для підтримки його матеріального стану та життя.

На підставі наведеного вище, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 аліменти на його утримання у розмірі 1/5 частки з кожного з усіх видів заробітку (доходу) платників аліментів, щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2023 року і довічно.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року змінені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька задоволено частково, стягувато з ОСОБА_4 аліменти на утримання батька ОСОБА_1 в розмірі 1/5 частини доходу, щомісячно, починаючи з 26 квітня 2024 року і довічно. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, посилається на те, що задовольняючи позов частково та стягнувши аліменти лише з одного відповідача, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, що мають значення для вирішення справи та неправильно у застосував норми матеріального права, тому просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції проігнорував висновок, що викладений у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18, де зазначено, що отримання батьками доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.

Посилається на те, що суд не врахував, що позивач, навіть за умов реєстрації інших осіб, може нести основний фінансовий тягар утримання свого житла через їхню відмову або неможливість здійснювати платежі.

Вказує, що навіть без серйозних захворювань, несе значні витрати на підтримку свого здоров`я, крім того, у медичній виписці, яку було додано мною до позову, лікар зазначив, що ОСОБА_1 потребує постійного медикаментозного лікування, що не було враховано судом першої інстанції.

Вважає, що посилання суду, що його пенсія перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, є помилковими, оскільки прожитковий мінімум для непрацездатних осіб не є адекватним орієнтиром для оцінки потреб непрацездатної людини похилого віку, враховуючи обставини, пов`язані з віковими витратами.

Крім того, суд не взяв до уваги те, що у заяві про визнання позову відповідач ОСОБА_4 зазначив, що він погоджується сплачувати аліменти на рівні з іншими відповідачами, оскільки непропорційне покладення фінансового тягаря лише на одного з дітей порушує принцип справедливості та рівності обов`язків.

Від відповідача ОСОБА_7 , в інтересах якої діє адвокат Морозова О.С., надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

Від відповідача ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Федоренко В.С., надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах доводів апеляційної скарги задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 26 червня 1987 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_1 , про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис №645. Після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується копіює повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.07.2008 року (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 14.06.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_10 , про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького Міського управління юстиції Дніпропетровської області 22.10.1987 року складено відповідний актовий запис № 2024. Батьками ОСОБА_11 зазначені: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 (а.с. 7).

Крім того, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 14.06.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького Міського управління юстиції Дніпропетровської області 04.05.1989 року складено відповідний актовий запис № 717. Батьками ОСОБА_3 зазначені: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 (а.с.8).

16 грудня 2008 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано, що підтверджується копіює свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 16.12.2008 року (а.с. 12).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та покладення на відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 обов`язку утримувати свого батька.

Щодо позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 суд, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить законодавству, та є особою працездатного віку, який має дохід та має змогу надавати матеріальну допомогу своєму батькові, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача аліментів на його утримання у розмірі 1/5 частини доходу, з дня пред`явлення зміненого позову, а саме з 26 квітня 2024 року та довічно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.

Таким чином, при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребує матеріальної допомоги.

Право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Вищевказане узгоджується із постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18.

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В матеріалах справи відсутні достатні та беззаперечні докази на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги та того, що дохід позивача не дозволяє забезпечити йому належне лікування, харчування, оздоровлення та проживання.

Посилання позивача на те, що розмір отримуваної ним пенсії не дозволяє йому забезпечити собі гідне існування, а визначений розмір пенсії, який є вищим від прожиткового мінімуму, не забезпечує всіх потреб позивача, без надання доказів такої потреби, не може бути підставою для задоволення позову та визначення аліментів у будь-якому розмірі.

Медичних довідок щодо стану здоров`я, який потребує посиленого лікування та значних коштів, позивач суду не надав.

Крім того, з огляду на те, що в Україні діє програма «Доступні ліки» для зменшення фінансового навантаження на пацієнтів та збільшення доступності ліків, завдяки якій люди з хронічними захворюваннями мають змогу отримувати необхідні препарати безоплатно або з частковою доплатою, та оскільки позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що він постійно купує дороговартісні ліки, колегія суддів вважає, що позивач не довів вказану обставину на підтвердження потреби в матеріальній допомозі.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження №61-2386сво19), є необґрунтованим, оскільки обставини цієї справи відрізняються від вищезазначеної. Зокрема, позивачка у справі № 212/1055/18-ц мала онкологічне захворювання, яке потребувало значних витрат на лікування.

Покликання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на сплату комунальних послуг, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач, як власник майна, несе тягар по його утриманню, крім того, має право на призначення житлової субсидії.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність доказів на підтвердження необхідності матеріальної допомоги з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Однак, щодо задоволенення позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_4 на утримання батька, та відмові у задоволенні позовних вимог в частині відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, від ОСОБА_4 надійшла заява про визнання позовних вимог у повному обсязі, в якій останній не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання непрацездатного батька ОСОБА_1 нарівні з іншими відповідачами по справі (том 1, а.с. 204).

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, тому колегія суддів погоджується з висновком суду про прийняття визнання позовних вимог ОСОБА_4 , визнання якого не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 рокуроку - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді