ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7765/25 Справа № 174/629/24 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя першої інстанції Ілюшик І.А.),

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулось до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 6952293 від 17.11.2021 року у розмірі 23652,19 грн., а також судові витрати.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 6952293 від 17.11.2021 року в розмірі 23 652 грн. 19 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач, та подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного з`ясування обставин, що мають значення для справи та висновки викладені у рішенні суду не відповідають правовим позиціям Верховного Суду.

Скарга мотивована тим, щопозивач не надав до суду жодного доказу про наявність веб-сайту у ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», який використовувався ним для здійснення діяльності з оформлення кредитних договорів, не надав доказів відвідування відповідачем цього сайту, не надав доказів про контакти ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» з відповідачем за допомогою електронного або телефонного зв`язку, тобто не зазначив механізму укладання договору з відповідачем зазначеним товариством та не надав жодного доказу укладання цього договору особисто відповідачем.

Позивачем так і не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу в електронному або паперовому вигляді на виконання позикодавцем зазначених вище умов договору про проведену позикодавцем моєї верифікації та ідентифікації як фізичної особи - позичальника, що свідчить про недоведеність належними доказами позовних вимог позивача про укладення відповідачем договору з ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» у встановлений законодавством та договором спосіб.

Наголошує на тому, що позивачем не надано жодного документа (належного та допустимого доказу), який би беззаперечно підтверджував отримання саме відповідачем зазначених вище коштів від товариства «Бі Ел Джи Мікрофінанс» 17.11.2021 р. о 08.29 год., що може свідчити про організовану шахрайську схему по незаконному (злочинному) заволодінню коштами громадян зазначеними вище ТОВ, оскільки відсутні будь-які банківські виписки про рух коштів на рахунках ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», з яких було б видно про перерахування коштів з рахунків товариства на мою, зазначену вище банківську карту.

ОСОБА_1 , просив рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від представника ТОВ «Коллект Центр» - Ткаченко М.М., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказала на те, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення Заявки на отримання кредитів та встановлення ділових відносин між ТОВ «Бі Ел Джі Мікрофінанс» та ОСОБА_1 та ввів одноразовий ідентифікатор, який отримав на зазначений ним номер мобільного телефону з метою підписання кредитного договору.

Вказує, що відповідач вже намагався вводити суд в оману, надаючи до суду під час розгляду даної справи в суді першої інстанції виписку по вищезазначеному картковому рахунку, відповідно до якої жодних операцій по рахунку з 17.11.2021 по 19.11.2021 наче не було. Проте, як вбачається з виписки по цьому ж рахунку, наданої Банком, в зазначений період відбувався активний рух коштів по рахунку відповідача.

ОСОБА_2 просила оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно частини.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить 23652,19 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3028х30=90840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 6952293 шляхом заповнення заявки на отримання кредитів та встановлення ділових відносин між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 , підписано електронним підписом паспорт споживчого кредиту та графік платежів (т. 1 а.с. 5-9 зв.).

Факт перерахування коштів ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» за кредитним договором на картку НОМЕР_1 в сумі 10 000,00 грн., підтверджується копією квитанції про сплату № 462747557 від 17.11.2021 року (т. 1 а.с. 10).

Позивачем надані розрахунки заборгованості позичальника ОСОБА_1 сформовані ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», розрахунки сформовані ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Коллект Центр» (т. 1 а.с. 10 зв.-13).

29.11.2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 29/11-1, відповідно до умов якого, ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 6952293 від 17.11.2021 року, що укладений між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та позичальником ОСОБА_1 про що свідчить копія відповідного договору, копія акту приймання-передачі реєстру боржників та копія реєстру боржників, витягу з реєстру боржників, який містить інформацію щодо кредитного договору № 6952293 від 17.11.2021 року (т. 1 а.с. 14-19).

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило шляхом продажу ТОВ «Коллект Центр» права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатку № 3 до цього договору (реєстр боржників), про що свідчить копія відповідного договору, копія реєстру боржників, який містить інформацію щодо кредитного договору № 6952293 від 17.11.2021 року (т. 1 а.с. 20-25).

До відзиву відповідачем ОСОБА_1 надана виписка АТ КБ «Приватбанк» по його картці НОМЕР_2 за період з 17.11.2021 року по 19.11.2021 року, з якої вбачається, що операції за вказаний період відсутні (т. 1 а.с. 56).

07.06.2024 року ОСОБА_1 до відділення поліції № 4 Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області подана заява про вчинення кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 57,58).

З копій довідок АТ КБ «Приватбанк» вбачаються наявні рахунки та картки на ім`я ОСОБА_1 , зокрема, картка НОМЕР_2 рахунок НОМЕР_3 по якій, за період з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року, операції відсутні (т. 1 а.с. 86, 87, 89, 243).

Згідно копії постанови державного виконавця від 16.06.2021 року про арешт коштів боржника по ВП № 61280257, накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші ОСОБА_1 , в тому числі і на рахунок НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 90,91).

03.07.2024 року на виконання ухвали суду від 12.06.2024 року про витребування доказів, позивачем надано до суду нотаріально завірений Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, нотаріально завірений Акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором, нотаріально завірений Витяг з реєстру боржників до вказаного договору (по боржнику ОСОБА_1 ) (т. 1 а.с. 105-130).

До матеріалів справи долучено CD-диск, який містить укладений 17.11.2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 кредитний договір № 6952293 (т. 1 а.с. 136).

У відповідь на заяву ОСОБА_1 відділенням поліції № 4 Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області наданий лист, відповідно до якого, повідомлено, що за його зверненням проведено перевірку та заява буде долучена до справи ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП (т. 1 а.с. 145).

АТ КБ «Приватбанк» надана виписка по рахунку ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) за період з 16.11.2021 року по 27.01.2024 року, згідно якої, 17.11.2021 року зараховано переказ на карту в сумі 10 000 грн. (т. 1 а.с. 219-221).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) на яку 17.11.2021 року здійснено переказ в сумі 10 000 грн. інформація про платника відсутня (т. 2 а.с. 16).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 17 листопада 2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансових послуг №6952293.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.09.2024 року було витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001) докази зарахування на картку № НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн., які 17.11.2021 року о 8:29 були на неї перераховані, а саме витребувано виписки по рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за номером картки НОМЕР_1 за період із 16.11.2021 по 27.01.2024 року.

Так, з наданої Банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що на зазначений ним на сайті Кредитодавця картковий рахунок 17.11.2021 року було зараховано грошові кошти у сумі 10 000,00 грн, що додатково підтверджує факт виконання ТОВ «БІ ЕЛ ДЖІ МІКРОФІНАНС» зобов`язання щодо видачі кредиту.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.

Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, колегія суддів вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Підписавши вказаний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчого кредиту від ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс»

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно не підписання ним спірного кредитного договору та не отриманням ним кредитних коштів підтверджується наявними доказами у справі, та у свою чергу відповідачем їх спростовано не було, а отже зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами.

29.11.2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 29/11-1, відповідно до умов якого, ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 6952293 від 17.11.2021 року, що укладений між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та позичальником ОСОБА_1 про що свідчить копія відповідного договору, копія акту приймання-передачі реєстру боржників та копія реєстру боржників, витягу з реєстру боржників, який містить інформацію щодо кредитного договору № 6952293 від 17.11.2021 року (т. 1 а.с. 14-19).

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило шляхом продажу ТОВ «Коллект Центр» права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатку № 3 до цього договору (реєстр боржників), про що свідчить копія відповідного договору, копія реєстру боржників, який містить інформацію щодо кредитного договору № 6952293 від 17.11.2021 року (т. 1 а.с. 20-25).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Тобто, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказані докази підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором від до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Встановлено, що, станом на дату звернення позивача до суду з цією заявою, відповідачем не погашала заборгованість за кредитним договором, остання є незмінною з моменту відступлення прав вимоги до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладення та підписання ОСОБА_1 кредитного договору з відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.

Вищевказаний кредитний договір містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування.

Враховуючи те, що за умовами вищезазначеного договору відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за основним боргом на підставі вищезазначеного договору підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Як встановлено судом, нарахування судом першої інстанції відсотків здійснено в межах строку, узгодженого сторонами, й в апеляційній скарзі відповідач не посилається на нарахування відсотків поза строками кредитування, як і не надає власного розрахунку заборгованості за кредитом, зокрема, за відсотками за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливості нарахованих процентів, розмір яких значно перевищує суму заборгованості за кредитом, та їх суперечність ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

У частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.

Разом з тим, проценти відповідно до ст.ст. 1048, 10561 ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання.

Оскільки нараховані відповідно до ст.ст. 1048, 10561 ЦК України проценти за користування кредитом не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», на думку колегії суддів відсутні підстави для визнання умов кредитного договору в частині передбачених процентів за користування кредитом, несправедливими.

Крім того, підписуючи договір, відповідач погодився з розміром процентів за користування кредитними коштами, які передбачені умовами цього договору.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська