Справа №534/2040/25
Провадження №2-др/534/11/25
22 вересня 2025 року м. Горішні Плавні
Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області
у складі: головуючого судді Морозова В.Ю.,
за участі: секретаря судового засідання Хвіст Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Горностаєвої Анни Володимирівни, про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оксана Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно стягнутих коштів,
У Горішньоплавнівському міському суді Полтавської області перебуває вищевказана справа.
Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 08.09.2025 позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оксана Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно стягнутих коштів задоволено повністю.

Визнано виконавчий напис вчинений, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 62914 від 11.06.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн»», за кредитним договором № /214692 від 20.01.2020 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» на користь ОСОБА_1 , безпідставно стягнуті з нього кошти в сумі 7 560,90 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Горностаєва Анна Володимирівна звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в якій просить суд ухвалити додаткове рішення суду, яким вирішити питання розподілу судових витрат на правничу допомогу та судового збору.

Стягнути з ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» на користь позивача понесені останнім витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Інші судові витрати (судовий збір) розподілити відповідно до вимог ЦПК України.

Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12.09.2025 вищевказана заява прийнята та призначена до розгляду у судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

18.09.2025 від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» надійшли заперечення на заяву, в яких представник, серед іншого, просить суд залишити заяву представника позивача без задоволення.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 08.09.2025 позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оксана Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно стягнутих коштів задоволено повністю.

Визнано виконавчий напис вчинений, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оксаною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 62914 від 11.06.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн»», за кредитним договором № /214692 від 20.01.2020 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» на користь ОСОБА_1 , безпідставно стягнуті з нього кошти в сумі 7 560,90 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу.

Так, при ухваленні судом вказаного рішення не було вирішення питання щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу та судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Судом встановлено, що рішенням суду по даній справі задоволено вимоги позивача.

Позивачем у справі було понесено судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, що підтверджується розрахунком суми фіксованого гонорару за надання правничої допомоги до угоди про надання правничої допомоги № 1 від 15.05.2025 квитанція про сплату гонорару, оригінал акту № 1 та розрахунку № 1 приймання передання виконаних робіт від 11.09.2025 з додатками.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою ст. 133 ЦПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до п. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд враховує правові висновки Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що:

«у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Судами також не враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Визначаючи це питання, за встановлених обставин, суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума заявлена представником позивача, а тому заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Представником відповідача не спростовано доводів представника позивача.

Таким чином, оскільки при ухваленні судом рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оксана Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно стягнутих коштів.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Горностаєвої Анни Володимирівни, про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оксана Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно стягнутих коштів задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» , адреса вул. Круглоуніверситетська, буд.7, оф.26, м. Київ, 01024;
Третя особа:Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оксана Василівна, адреса: АДРЕСА_1 .
Відомості, які суд не оголошує при проголошенні рішення
Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ