Запорізький Апеляційний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2025 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.в.м.с.1-2), який в подальшому уточнив (а.в.м.с. 104-108) та в якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , 2018255,08 грн. компенсації частки проданого нею спільного майна подружжя.

Ухвалою суду першої інстанції від 27.01.2024 року (а.в.м.с.34) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

04.06.2025 року стороною позивача направлено до суду першої інстанції клопотання (заяву) про забезпечення позову (а.в.м.с.61-63), в якому остання просила накласти арешт на усе рухоме та нерухоме майно, банківські рахунки, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в тому числі на належні їй квартири за адресою: 1) АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; 2) АДРЕСА_3 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2025 року (а.в.м.с.68-69) у задоволенні заяви сторони позивача про забезпечення позову у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.в.м.с.71-76) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову у вищезазначений спосіб.

В автоматизованому порядку 19.06.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.в.м.с.80). Ухвалою апеляційного суду від 20.06.2025 року (а.в.м.с.81) витребувано у суду першої інстанції справу, 02.07.2025 року направлено нагадування (а.в.м.с.84), яка надійшла до апеляційного суду 03.07.2025 року (а.в.м.с.86). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 04.07.2025 року (а.в.м.с.87), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.в.м.с.88), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно (довідка - а.в.м.с.101).

Відповідач подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі (а.в.м. 109-119). Третя особа не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку 08.09.2025 року суддями Кухар С.В. та Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. у зв`язку із тривалою відпусткою останніх (а.в.м.с. 124-125). Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату час та місце розгляду цієї справи (а.в.м.с. 98-103) всі учасники цієї справи не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Третя особа ОСОБА_4 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив. Відповідач ОСОБА_3 подала апеляційному суду заяву про розгляд цієї справи без її участі у зв`язку із перебуванням її поза межами Запорізької області (а.в.м.с. 120-121). Представник апелянта позивача ОСОБА_1 адвокат Гайваронський О.Ю. також подав апеляційному суду заяву про розгляд цієї справи без участі сторони скаржника (а.в.м.с. 126-129).

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяви сторін задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Самовідводи відсутні, відводів у цій справі не заявлено.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції перевіривши в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга сторони позивача у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні його вищезазначеної заяви про забезпечення позову у цій справі, керувався ст.ст. 149-153 ЦПК України та виходив із такого.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі. Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Статтею 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, № 9 (далі - постанови Пленуму ВСУ), забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму ВСУ, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Пунктом 6 вказаної постанови Пленуму ВСУ передбачено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких представник позивача звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт.

З позовної заяви встановлено, що позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2018255,08 грн. компенсації 1/2 частки проданого нею спільного майна подружжя, при цьому слід звернути увагу на той факт, що на момент подачі заяви про забезпечення позову, рішення суду по суті заявлених позовних вимог не ухвалено, тобто посилання представника позивача у поданому ним клопотанні є, на думку суду, передчасними. Крім того, представником позивача у заяві не доведена співмірність застосування саме таких видів забезпечення позовну в межах заявлених позивачем позовних вимог, які стосуються лише земельних ділянок, які на даний час відчужені.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Зазначена норма закону містить пряму заборону суду вживати заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог. Окрім того, застосування заходу забезпечення позову є попередньою і запобіжною мірою і є обмеженням особи у правах ще до встановлення факту порушення, - тому такий захід може бути застосованим лише у виключних і дійсно необхідних випадках.

Заява про забезпечення позову має бути обґрунтованою, її доводи мають підтверджуватися доказами. Позивач зобов`язаний довести, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має дотримуватися балансу прав та інтересів сторін спору, вживати заходи забезпечення позову лише у разі співмірності вимог заяви вимогам позову та лише за умови дотримання принципу правомірного обмеження прав та інтересів протилежної сторони спору. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Так, заява про забезпечення позову не містить належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить представник позивача, а посилання у заяві лише на потенційну можливість, припущення представника щодо ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Сама тільки наявність спору між сторонами не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у вказаний представником позивача спосіб.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову позивача у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ухвала суду першої інстанції у цій справі не відповідає вимогам законності та справедливості, є необґрунтованою.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1

- вже на стадії розгляду цієї справи по суті та після уточнення ним своїх позовних вимог шляхом їх збільшення (а.в.м.с. 104-108) подав вищезазначену заяву про забезпечення у цій справі шляхом накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно, банківські рахунки, що належить ОСОБА_3 , в тому числі на належні їй квартири за адресою: 1) АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; 2) АДРЕСА_3 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- його вищезазначеного позову про стягнення в порядку поділу спільного майна подружжя з відповідача ОСОБА_3 на його користь 2018255,08 грн. компенсації частки проданого нею спільного майна подружжя у вигляді 2 (двох) земельних ділянок, придбаних під час шлюбу, за адресою: АДРЕСА_4 , а саме: 19.05.2021 року земельної ділянки № НОМЕР_2 кадастровий номер :08:001:0330 за 1155000,00 грн. - ОСОБА_5 та 23.06.2021 року земельної ділянки № НОМЕР_3 кадастровий номер: :08:001:0329 за 25211,00 грн. (ціна продажу занижена, хоча фактично земельна ділянка була продана за 44000 доларів США, що відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала) - ОСОБА_6 ,

- на продаж яких він вже після розірвання шлюбу з відповідачем надавав згоду лише за умови, що за кошти від продажу останніх відповідач, як колишня дружина, має купити їх спільному повнолітньому сину (третя особа у цій справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - свідоцтво про народження, копія а.в.м.с. 10), квартиру та машину, решту коштів поділити між відповідачем та позивачем, як колишнім подружжям,

- проте відповідач ОСОБА_3 на отримані від продажу вищевказаних 2 (двох) земельних ділянок придбала майно, яке оформила на себе, а саме:

= 2 (дві) квартири: АДРЕСА_2 та

АДРЕСА_5 (два) автомобілі: Skoda Oktavia tour 2008 д.н. НОМЕР_4 та Skoda Oktavia 2010 д.н. НОМЕР_5 ,

сину квартиру та автомобіль вона не купила, частку коштів позивачу не віддала (зміст первісного позову позивача у цій справі а.в.м.с. 130-133).

При вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи, доводи сторони позивача, як апелянта, про те, що невжиття заходу забезпечення його позову у цій справі у вигляді арешту майна, що оформлено лише на відповідача після розірвання їх з позивачем шлюбу від продажу спільного сумісного майна у вигляді 2 (двох) вищезазначених земельних ділянок, та яким відповідач на свій розсуд може розпорядитись у будь-який час без згоди позивача, може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у цій справі на користь позивача про стягнення вищезазначеної компенсації або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, частково ґрунтуються на законі та наявних у цій справі доказах позивача.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що накладення арешту на майно відповідача, є тимчасовим заходом на час розгляду цієї справи судом, а тому не порушує і не порушить її прав на останнє.

Проте, також апеляційним судом встановлено, що сторони у цій справі, та зокрема позивач ОСОБА_1 , як заявник, не додав до своєї вищезазначеної заяви про забезпечення його позову у цій справі доказу на підтвердження наявності будь-якого рухомого майна відповідача, окрім автомобілів (а.в.м.с. 25) та вартості вищезазначеного нерухомого майна станом на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали у цій справі та взагалі, належного на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , а самеквартир за адресами, на які він просить накласти арешт у цій справі у забезпечення його вищезазначеного позову у цій справі (а.в.м.с. 7-8): АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яка може бути більшою за суму вищезазначених позовних вимог позивача ОСОБА_1 у цій справі (ціна позову позивача 2018255,08 грн. заява позивача про уточнення позовних вимог від 04.05.2025 року - а.в.м.с. 104-105), а тому співмірним та достатнім заходом у цій справі буде накладення апеляційним судом у цій справі арешту не на все рухоме та нерухоме майно відповідача, а лише на нерухоме майно у вигляді 2 (двох) цих квартир та саме «в межах суми позовних вимог 2018255,08 грн.».

Крім того, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що останні будуть не позбавлені у подальшому права у суді першої інстанції вирішувати питання про зміну іншим заходом чи скасування взагалі вищезазначеного заходу забезпечення позову позивача у цій справі із наданням відповідних доказів щодо вартості цього нерухомого майна відповідача у вигляді вищезазначених квартир чи наявності у відповідача іншого майна, у тому числі рухомого (автомобіль тощо), на яке може бути накладено арешт у цій справі тощо.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2025 року у цій справі слід скасувати; ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови; заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково; накласти арешт на квартири за адресами: - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; - та АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що зареєстровані на праві власності (1/1) за ОСОБА_7 , в межах суми позовних вимог 2018255,08 грн.; в задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2025 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови.

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_7 ) в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Накласти арешт на квартири за адресами:

- АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- та АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101,

що зареєстровані на праві власності (1/1) за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що мешкає: АДРЕСА_1 , в межах суми позовних вимог 2018255,08 грн.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 22.09.2025 року, оскільки у період з 20.09.2025 року по 21.09.2025 року мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Подліянова Г.С.