Справа № 199/8602/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі заяву представника боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Представник боржника звернулась до суду з вказаною заявою.

Заява мотивована тим, що 15 листопада 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська було винесено судовий наказ № 199/8602/22, яким було стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. А також стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 248,10 гривень.

У своїх заяві посилається на те, що за погодженням з матір`ю дитини, ОСОБА_1 з 20.10.2024 року, разом із дитиною сторін та новою дружиною проживають у Франції.

Станом на сьогодення ним було отримано посвідку на тимчасове проживання особи, що має право на тимчасовий захист. А також, зареєстровано місце фактичного проживання родини, яку складають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (дитина дружини), за адресою: АДРЕСА_3 , з 28.02.2025 року.

З початку проживання малолітньої дитини сторін разом з батьком, мати дитини жодної матеріальної допомоги йому не надає та самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини.

09.08.2025 року ОСОБА_1 мав намір подати позов про стягнення аліментів на утримання дитини з колишньої дружини, однак, під час його підготування було виявлено, що за заявою матері дитини - ОСОБА_2 , Амур-Нижньодніпровським судом м. Дніпропетровська вже було винесено судовий наказ від 15.11.2022 року у справі №199/8602/22 (провадження №2-н/199/727/22) на підставі якого судом було вже стягнуто аліменти саме з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання дитини сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1 / 4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, оскільки станом на сьогодення малолітня дитина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з батьком у його новій родині та має тимчасову реєстрацію разом з ними, то такий наказ підлягає визнанню таким що не підлягає виконанню.

Представник боржник та стягувач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

У той же час судовий наказ є також виконавчим документом (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК України).

За змістом п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути виданий, якщо заявлена вимога про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч.2 ст.161 ЦПК України).

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з п.7 ч.1 ст.168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачом вимог по суті.

У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року зазначається, що наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

До заяви про видачу судового наказу додаються оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують матеріально-правову вимогу заявника (пункт 5 зазначеної Постанови). Таким чином, наказне провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, і заснованим на письмових доказах. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених вимог.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до статті 173ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до змісту частин 1, 2статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1)якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Вищевказане знаходить своє підтвердження у викладеній правовій позиції Верховного суду, у постанові від 19.09.2022 року по справі №917/244/21 згідно з якою визначено, що у межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого й однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

З аналізу змісту заяви вбачається, що представник боржника доводить обставину відсутності у ОСОБА_1 обов`язку утримувати його дитину ОСОБА_3 , на утримання якої стягнуті аліменти, оскільки вона разом з батьком проживає з батьком за кордоном.

У той же час, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, обов`язок батька щодо утримання дитини не може бути припинений у зв`язку з проживанням дитини разом з ним. Тому доводи представника боржника про відсутність у боржника обов`язку утримувати свою дитину є безпідставними, а отже відсутні підстави для визнання судового наказу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року у справі № 199/8602/22 таким, що не підлягає виконанню.

Документи, що надані боржником разом із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, не спростовують його обов`язку утримувати дитину, як і права стягувача на отримання аліментів.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд звертає увагу, що законодавством визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Зокрема, статтею 273СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що така відповідає вимогам ч.1 п.4 ст.161 ЦПК України, підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених ст.165ЦПК України судом не встановлено, судовий наказ було видано не помилково, а за заявою заявника про стягнення аліментів та на законних підставах, представником боржника не надані суду докази того, що його добровільно виконано, примирення між сторонами не відбулося, підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, з мотивів на які посилається представник боржника немає, оскільки існує судовий наказ (судове рішення), який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України такий є обов`язковим до виконання.

Таким чином суд приходить висновку про безпідставність заяви представника боржника про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а отже у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 180, 181 СК України, ст.ст. 19, 161, 170, 171, 432 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу, виданого Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська 15.11.2022 року у справі №199/8602/22 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Руденко