ПОСТАНОВА

іменем України

29 серпня 2025 року м. Кропивницький

справа № 394/292/25

провадження № 22-ц/4809/1252/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2025 року у складі судді Запорожця О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (далі по тексту ТОВ «ФК «Пінг-понг») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказало, що 25 березня 2021 року ОСОБА_1 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, подав заявку в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі по тексту ТОВ «Мілоан») на отримання кредиту №102013216. Ця заявка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства.

Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. З урахуванням зазначеного ТОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору від 25 березня 2021 року №102013216, ці відомості знаходяться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 до укладення договору отримав проєкт цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та правилами, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті кредитодавця. Відповідач уклав договір про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №102013216 з ТОВ «Мілоан», за умовами якого йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 5000 грн. 23 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі по тексту ТОВ «Діджи Фінанс») було укладено договір відступлення прав вимоги №03Т, за умовами якого позивач набув право вимоги за договором про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №102013216 до ОСОБА_1 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-понг» укладено договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого та згідно з додатком №1 до договору факторингу, набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №102013216. Згідно з витягом з додатку до договору про відступлення права вимоги від 24 січня 2022 року №1/15 сума боргу відповідача перед новим кредитором складає 23000 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 5000 грн; заборгованість за відсотками - 18000 грн; заборгованість за комісією - 0 грн; заборгованість за пенею - 0 грн. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованість не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених прав.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2025 року відмовлено у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 серпня 2025 року змінено найменування позивача з ТОВ «ФК «Пінг-понг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (далі по тексту ТОВ «ФК «Солвентіс»).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ТОВ «ФК «Солвентіс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 25 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит №102013216 в електронному вигляді за допомогою використання одноразового паролю. Сума кредиту складає 5000 грн. Строк кредиту 15 днів з 21.03.2021. Термін повернення, сплата процентів та комісії 09.04.2021. Проценти за користування кредитом - 24 грн, які нараховуються за ставкою 0,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с.31-34).

Відповідно до платіжного доручення від 25 березня 2021 року №26237734 ТОВ «Мілоан» перерахувало на карту відповідача кошти у сумі 5000 грн (а.с.43).

23 червня 2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги №03Т, за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором від 25 березня 2021 року №102013216 до ОСОБА_1 (а.с.20-30).

Як свідчить витяг з додатку до договору про відступлення права вимоги від 23 червня 2021 року №03Т сума боргу відповідача перед новим кредитором складає 23000 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн; заборгованість за відсотками - 18000 грн; заборгованість за комісією - 0 грн; заборгованість за пенею - 0 грн (а.с.89 зворот).

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-понг», яке у подальшому змінило назву на ТОВ «ФК «Солвентіс», укладено договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого та згідно з додатком №1 до договору факторингу набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №102013216 (а.с.37-41).

Згідно з витягом з додатку до договору про відступлення права вимоги від 24 січня 2022 року №1/15 сума боргу відповідача перед новим кредитором складає 23000 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн; заборгованість за відсотками - 18000 грн; заборгованість за комісією - 0 грн; заборгованість за пенею - 0 грн (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що позивач жодним чином не довів факту виникнення між ТОВ «Мілоан» та відповідачем зобов`язальних правовідносин, не доведено право вимоги до відповідача.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Отже, договір, у тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене вище стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Матеріалами справи підтверджується, що договір про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №102013216 оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Так, позивачем надано витяг з додатку до договору про відступлення права вимоги від 23 червня 2021 року №03Т та витяг з додатку до договору про відступлення права вимоги від 24 січня 2022 року №1/15, відповідно до яких позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №102013216 на суму 23000 грн, які є належними та допустимими доказами факту відступлення ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» та в подальшому ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачем.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Відповідно до копії договору про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №102013216 з додатками у виді графіка платежів та паспорту споживчого кредиту №102013216 ТОВ «Мілоан» зобов`язалось надати ОСОБА_1 грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 5000 грн на строк 15 днів з 25 березня 2021 року шляхом переказу на картковий рахунок (а.с.31-36).

Пунктом 2.3.1.2. вказаного договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах. Проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6. договору.

Положеннями п.п.6.1 та 6.2 вказаного договору передбачено, що він укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проєкт цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (оферта). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству.

Як свідчить платіжне доручення від 25 березня 2021 року №26237734 ТОВ «Мілоан» перерахувало на карту відповідача кошти у сумі 5000 грн (а.с.43).

З аналізу наданих стороною позивача доказів встановлено, що між відповідачем з однієї сторони та ТОВ «Мілоан» з іншої, склалися кредитні правовідносини на підставі укладеного між ними договору в електронній формі.

ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за договором та здійснило переказ грошових коштів відповідачу на суму 8000 грн.

Даних про те, що позичальником були повернуті кошти за вказаними договором, матеріали справи не містять.

Крім того, слід зазначити, що відповідач не надав суду жодних заперечень щодо отриманого ним кредиту або щодо суми кредиту. Однак суду першої інстанції у порушення принципу змагальності самостійно зробив висновок про те, що відповідач кредитних коштів не отримував.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що наданими позивачем доказами підтверджується, що ТОВ «ФК «Пінг-понг», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «ФК «Солвентіс», у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по договором, ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання його електронним цифровим підписом, однак, в порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення коштів та сплати відсотків.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №26237734 у розмірі 23000 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 5000 грн; заборгованість за відсотками - 18000 грн; заборгованість за комісією - 0 грн; заборгованість за пенею - 0 грн.

Згідно з п.1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п.1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн.

Згідно з п.1.3. договору кредит надається строком на 15 днів з 25 березня 2021 року.

Відповідно до п.1.4. договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 09 квітня 2021 року.

Пунктом 1.5.2. договору передбачено, що проценти за користування кредитом складають 3000 грн, які нараховуються за ставкою 4.00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах. Продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на три, сім і п`ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом). Продовження строку кредитування на стандартних умовах відбувається у разі, якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватися кредитними коштами. Такий строк користування кредитом сторони визначили тривалістю шістдесят днів.

Отже, у пункті 2.3. сторонами погоджено максимальний строк користування кредитом 60 днів, тобто нарахування процентів за цей період є платою позичальника за правомірне користування кредитними коштами.

Відтак, підписавши договір про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №26237734, сторони досягли згоди щодо умов, зокрема, про нарахування відсотків та можливості продовження строку кредитування, отже нарахування відсотків за кредитним договором у загальному розмірі 18000 грн є правомірним. Тому, позовні вимоги ТОВ «ФК «Солвентіс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 25 березня 2021 року №26237734 у розмірі 23000 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції безпідставно вважав, що договір про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №26237734 не містить підпису відповідача.

При перегляді справи апеляційним судом було встановлено, що долучений до позовної заяви файл у форматі PDF під назвою «Договір про споживчий кредит № 26237734» містить підпис відповідача ОСОБА_1 (одноразовий ідентифікатор), який стає доступним після завантаження файлу та відкриття його за допомогою програмного забезпечення для перегляду PDF-документів, зокрема, Adobe Reader, а не при перегляді через особистий кабінет у підсистемі «Електронний суд».

За таких обставин відсутні підстави вважати, що договір про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №26237734 не було підписано відповідачем у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, суд першої інстанції помилково посилався на те, що із долучених до позовної заяви додатків неможливо встановити, за якими саме договорами ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги до позивача.

При цьому, позивачем надано витяг з додатку до договору про відступлення права вимоги від 23 червня 2021 року №03Т та витяг з додатку до договору про відступлення права вимоги від 24 січня 2022 року № 1/15, відповідно до яких позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 березня 2021 року №26237734 на суму 23000 грн, який є належним та допустимим доказом факту відступлення ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» і у подальшому до позивача права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачем.

Враховуючи викладене вище рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» суми заборгованості за договором про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №26237734 у розмірі 23000 грн.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, які було сплачено за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та подання апеляційної скарги по справі у розмірі 3633,60 грн, а всього 6056 грн.

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» задовольнити.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (, вул. Симона Петлюри, 21/1 м. Бровари, Київська область) заборгованість за договором про споживчий кредит від 25 березня 2021 року №26237734 у розмірі 23000 (двадцять три тисячі) грн 00 коп .

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (, вул. Симона Петлюри, 21/1 м. Бровари, Київська область) 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко