Провадження номер 2/741/314/25
Єдиний унікальний номер 740/7288/24
РІШЕННЯ

іменем України

11 вересня 2025 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», найменування якого змінено на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

16 грудня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» звернулося до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24401,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.04.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1131856, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 6500 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, а відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 24401,40 грн, з яких: 5108 грн заборгованість за тілом кредиту, 18643,40 грн заборгованість за відсотками, 650 грн заборгованість за пенею.

10.07.2020 між ТОВ «МІЛОАН» і ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» був укладений договір факторингу № 01/07, за умовами якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги за кредитним договором № 1131856 від 13.04.2020, а 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та позивачем був укладений договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1131856 від 13.04.2020.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, ігнорує вимоги позивача та добровільно не погашає прострочену заборгованість, позивач звернувся до суду з указаним позовом. У позові ТОВ «ФК «Пінг-Понг», найменування якого змінено на ТОВ «ФК «Солвентіс», просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1131856 від 13.04.2020 у розмірі 24401,40 грн та судові витрати, які складаються із 2422,40 грн судового збору та 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 грудня 2024 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Носівського районного суду Чернігівської області.

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 08 квітня 2025 року, визначено відповідачеві строк для подання відзиву, а позивачеві відповіді на відзив.

Протокольною ухвалою суду від 08 квітня 2025 року відкладено розгляд справи до 18 червня 2025 року.

Протокольною ухвалою суду від 18 червня 2025 року відкладено розгляд справи до 06 серпня 2025 року.

Ухвалою суду від 06 серпня 2025 року задоволено заяву представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» Ланового Є., змінено найменування позивача у цивільній справі № 740/7288/24 з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс».

Крім того, ухвалою суду від 06 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відкладено розгляд справи до 11 вересня 2025 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, який був належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (судової повістки про виклик до суду), надісланого на електронну поштову адресу відповідача, указану ним самим у його заяві до суду від 07 квітня 2025 року, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Крім того, відповідач був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток про виклик за адресою місця реєстрації в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України. Поштові конверти повернулися на адресу суду без вручення із зазначенням причин повернення: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За письмовою згодою позивача суд постановив 11 вересня 2025 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що 13.04.2020 ОСОБА_1 з використанням особистого електронного кабінету на офіційному сайті ТОВ «МІЛОАН» miloan.ua подав заяву-анкету на кредит № 1131856 (а. с. 9), за якою позичальник (відповідач) отримує кредитні кошти у розмірі 6500 грн з поверненням 09.05.2020, тобто на строк 26 днів; сума до повернення становить 8502 грн; сплачує проценти за кредитування у розмірі 1352 грн (0,80 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) та комісію за надання в розмірі 650 грн (нараховується одноразово за ставкою 10,00 % від суми кредиту за договором) (а. с. 9).

Шляхом введення одноразового ідентифікатора, отриманого електронним повідомленням від ТОВ «МІЛОАН», 13.04.2020 відповідач підтвердив прийняття умов Договору про споживчий кредит № 1131856 від 13.04.2020, тобто вступив з товариством у кредитні правовідносини (а. с. 16-19).

Істотні умови договору відповідають умовам, визначеним заявою-анкетою від 13.04.2020.

Згідно з п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. договору сума кредиту становить 6500,00 грн.

Згідно з п. 1.3. договору кредит надається строком на 26 днів з 13.04.2020.

У п. 1.4. договору сторони погодили, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 09.05.2020.

За змістом п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту: 650,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 1352,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,80 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована.

У п. 1.6 договору сторони погодили, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 6.5 договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Положеннями пункту 2.3 договору передбачено порядок пролонгації строку кредитування.

Згідно з пунктом 2.2.3 кредитного договору, крім іншого, якщо після настання дати встановленої п. 1.4. договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинено або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства.

Згідно з пунктом 3.3.2 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені п. п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього Договору.

Таким чином, умовами кредитного договору № 1131856 від 13.04.2020 передбачено два випадки збільшення строку кредитування за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів та на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування.

Відповідно до матеріалів справи на підставі платіжного доручення № 18037865 ТОВ «МІЛОАН» на картковий рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у розмірі 6500 грн (а. с. 31, на звороті).

Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення без номера та дати за підписом ген. директора ТОВ «МІЛОАН» за період з 13.04.2020 по 20.08.2020 ОСОБА_1 нараховано борг по тілу кредиту у розмірі 5108 грн, борг по відсотках у розмірі 18643,40 грн, борг по комісії 650 грн, загальний борг 24401,40 грн (а. с. 13). Будь-які додаткові нарахування ТОВ «ФК «Пінг-Понг» як правонаступником ТОВ «Мілоан» не здійснювалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджується, що 13.04.2020 між ТОВ «Мілоан»» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1131856 в електронній формі, який підписаний відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

У вказаному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна й пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Кредитний договір є дійсним, у судовому порядку відповідачем не оскаржувався. ОСОБА_1 не надано суду належних і допустимих доказів на спростування факту укладення кредитного договору з ТОВ «Мілоан».

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Ураховуючи викладені обставини, суд уважає, що спірний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Судом також встановлено, що 10.07.2020 на підставі Договору факторингу № 01/07 ТОВ «МІЛОАН» здійснено відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором № 1131856 від 13.04.2020 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а. с. 20-23), а 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» був укладений Договір факторингу № 1/15, згідно з умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1131856 від 13.04.2020 (а. с. 11, 20-29, 34-36).

Тобто, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Пінг-Понг», найменування якого змінено на ТОВ «ФК «Солвентіс», надано належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Суд уважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором, а також ту обставину, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кредитні кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

Суд також враховує, що відповідач не звертався із письмовою заявою про припинення дії договору ні до первісного кредитора, ні до його правонаступника.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, указаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

Відтак, оскільки позичальник отримані кредитні кошти за договором у повній мірі не повернув та продовжив ними користуватися і після 09.05.2020, суд робить висновок про наявність у ОСОБА_1 кредитної заборгованості у розмірі 24401,40 грн, у т. ч. за процентами у розмірі 18643,40 грн, нарахованими в межах 60-денного строку нарахування, та комісією в сумі 650 грн, що узгоджується з умовами кредитного договору.

З огляду на те, що договір факторингу не є нікчемним за законом та не визнаний судом недійсним, ТОВ «ФК «Солвентіс» на підставі чинного договору набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором, а отже, суд робить висновок, що наявні всі підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 24401,40 грн. із відповідача на користь позивача.

Зазначена вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем. При цьому відповідачем не спростовано надані докази, вимоги про визнання кредитного договору недійсним, зміни або розірвання його відповідачем не заявлялися.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу суд зазначає таке.

У зв`язку із задоволенням основної вимоги на підставі ст. 141 ЦПК України задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача в сумі 2422,40 грн.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, суду повинні бути надані на підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав копії договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 року (а. с. 14-16), додаткової угоди № 1131856 до договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року (а. с. 30), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5618/10 (а. с. 36, на звороті), детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» щодо стягнення заборгованості згідно з договором № 43657029 від 07.08.2024 р., вартість послуг 6000 грн (а. с. 13, на звороті), акта про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 11 листопада 2024 року, згідно з яким загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг становить 6000 грн.

Ураховуючи характер позовних вимог та надані адвокатом послуги, які визначені вищевказаним актом, а саме: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Пінг-Понг» - 1,5 год, вартість 2250 грн, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості - 3 год, вартість 3000 грн, формування додатків до позовної заяви - 1 год, вартість 750 грн, суд робить висновок про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову й подання його до суду та значенням справи для сторони. Тому з урахуванням ціни позову, а також того, що справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача в судових засіданнях, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», найменування якого змінено на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором № 1131856 від 13.04.2020 у розмірі 24401 (двадцяти чотирьох тисяч чотирьохсот однієї) гривні 40 копійок, яка складається із 5108 гривень заборгованості за тілом кредиту, 18643,40 гривень заборгованості за відсотками, 650 гривень заборгованості за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

У стягненні решти витрат на правову допомогу відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», адреса: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22, ;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 11 вересня 2025 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА