Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2025 Справа №607/26870/24 Провадження №2/607/1337/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Бойко О.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про утримання дітей, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення сплати коштів на утримання дітей, а також додаткових витрат на дитину ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 (надалі ОСОБА_4 ) про стягнення заборгованості за договором про утримання дітей, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення сплати коштів на утримання дітей, а також додаткових витрат на дитину, відповідно до якого просить стягнути із відповідача на користь позивача: 1) заборгованість за договором про утримання дітей від 13.08.2019, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1960, за період з 05.02.2023 по 05.12.2024 у розмірі 16449,52 доларів США, з яких 15949,8 доларів США сума основного боргу, а також три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 499,72 долари США; 2) три відсотки річних та інфляційні нарахування за прострочення сплати боргу за договором про утримання дітей від 13.08.2019, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1960 за період з 05.09.2020 по 05.01.2023 (стягнуто за судовим рішенням), у розмірі 331 752,63 грн., з яких: 45133,51 грн. три відсотки річних, 286 619,12 грн. інфляційні нарахування; 3) понесені позивачем додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 107 419,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14.08.2006 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.08.2019 та у якому народилось троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

13.08.2019 року між сторонами у справі укладено договір про утримання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1960 (далі Договір). Відповідно до умов вказаного Договору спільні діти позивача та відповідачки проживають із матір`ю у будинку по АДРЕСА_1 . Зазначила, що Відповідач порушує умови даного Договору, як наслідок, допустив заборгованість зі сплати платежів на утримання дітей за період з 05.02.2023 по 05.12.2024. Крім цього, в порушення умов зазначеного Договору, ОСОБА_4 не бере участі в додаткових витратах на дітей. Від лютого 2023 Відповідач не надавав позивачу кошти на утримання дітей. Крім цього, зазначила, що платежі від ОСОБА_4 надходили з лютого 2024 не у спосіб, передбачений Договором, у недостатніх розмірах та з порушенням строків. Так, відповідно до умов Договору, Відповідач зобов`язаний надавати матері дітей на утримання дітей грошові кошти у твердій грошовій сумі у розмірі 23000 грн. щомісяця із розрахунку 300 доларів США на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Позивач вважає, що загальна сума коштів, яку ОСОБА_4 щомісяця зобов`язаний надавати ОСОБА_3 на утримання трьох дітей повинна складати 900 доларів США на місяць. Здійснення платежів за Договором в розмірах менших за 300 доларів США на кожну дитину, нерегулярність здійснення таких платежів Позивач вважає порушенням умов договору. Так, враховуючи платежі відповідача з 05.02.2023 по 08.11.2024, який у доларовому еквіваленті сплатив 4750,2 долари США, його борг на думку сторони позивача буде складати 15949,8 доларів США (20700-4750,2=15949,8, де 20700 доларів США загальна сума, яку ОСОБА_4 повинен був сплатити за Договором за період з 05.02.2023 по 05.12.2024). Окрім цього, сторона Позивача вважає, що вона має право на стягнення трьох відсотків річних від зазначеної суми боргу, який складе 499,72 долари США. Також, сторона Позивача зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.09.2023 у справі №607/16232/22 стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором про утримання дітей від 13.08.2019 у розмірі 644 000 грн. за період з 05.09.2020 по 05.01.2023. А тому, відсотки річних та інфляційні нарахування із вказаної суми, які Позивач просить стягнути у свою користь будуть становити: три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 45133,51 грн. та сума збитків від інфляції 286 619,12 грн. Відтак, позивач просить стягнути із відповідача три відсотки річних та інфляційні нарахування за прострочення сплати заборгованості за період від 05.09.2020 по 05.01.2023 на загальну суму 331 752,63 грн. Окрім цього, ОСОБА_3 просить стягнути із відповідача понесені нею додаткові витрати на утримання дітей. Так, позивач сплачувала послуги офтальмолога, які надавались дітям, а також здійснювала медичне обстеження доньки ОСОБА_8 , закупівлю медикаментів, витрати на які склали 36661,8 грн. Також, позивач зазначила, що на оплату комунальних послуг вона понесла витрати у розмірі 29613,17 грн. На закупівлю одягу та взуття для дітей, спортивного інвентаря, ОСОБА_3 понесла витрати у розмірі 39644,5 грн. Також, позивач 06.11.2024 здійснила переказ коштів дочці ОСОБА_8 у розмірі 1500 грн. Відтак, ОСОБА_3 просить стягнути із відповідача понесені нею додаткових витрат на утримання дітей на загальну суму 107 419,47 грн..

Ухвалою від 20.12.2024 відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження із проведенням у ній підготовчого судового засідання.

Відповідач 17.01.2025 подав відзив на позов, у якому позов не визнав та просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.09.2023 у справі №607/16232/22 не визначено, що зобов`язання, яке виникло із договору від 13.08.2019 року про утримання дітей має виконуватись в іноземній валюті, оскільки його п.2 визначає тверду грошову суму на утримання дітей, яка повинна сплачуватись Відповідачем щомісячно у розмірі 23000 грн. Відтак, вважає, що розрахунок суми боргу в іноземній валюті Позивача не може вважатись належним та допустимим доказом, а тому вимоги позивача у цій частині вважає необґрунтованим, у тому числі вимоги про стягнення трьох відсотків річних. Також сторона Відповідача вважає, що розрахунок заборгованості у частині нарахування трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 644 000 грн. Позивачем здійснено не коректно, оскільки перебіг строку прострочення мав починатись із наступного дня, тобто з 06.09.2020. Крім цього, сторона Відповідача звертає увагу суду на те, що ним за період з 05.02.2023 по 05.12.2024 сплачено на користь позивача 192 123 грн., що визнається Позичаем. При цьому, вважає, що Позичаем у цьому періоді не враховано платіж, що здійснений Відповідачем 23.06.2024 у сумі 1000 грн., а також ті, які були стягнуті на користь ОСОБА_3 18.11.2024 державною виконавчою службою. Вважає, що при розрахунку трьох відсотків річних за період з 05.09.2020 по 05.01.2023 Позивач не врахував основної величини, що береться для її обчислення. Також зазначає, що розрахункових документів про придбання лікарем сину ОСОБА_9 ліків ОСОБА_3 не надано, що свідчить про відсутність понесених витрат у цій частині. Вважає, що Позивачем не надано доказів, які б підтверджували необхідність лікування дочки ОСОБА_10 шляхом носіння окулярів або контактних лінз. Зокрема, до матеріалів справи у зв`язку із придбанням лінз та окулярів для дочки ОСОБА_10 , Позивачем надано два бланки Замовлень оптики «Медіа Лайт» від 06.11.2024 на загальну суму 18308 грн. без підпису відповідної посадової особи оптики, із записом про оплату та завдатку. Позивачем на підтвердження понесених витрат, надано два фіскальних чеки від 06.11.2024 на загальну суму 18308 грн., які сплачено ФОП ОСОБА_11 , як окремому суб`єкту господарювання, проте, яке стороною Позивача не доведено, яке відношення зазначений підприємець має до оптики « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Також, сторона Відповідача вважає, що не може бути враховано додаткові витрати, пов`язані із медичним обстеженням дочки ОСОБА_8 у листопаді 2024 року, оскільки надані Позивачем документи свідчать про можливу сплату медичних обстежень дочкою самостійно. Крім цього, вважає, що не підлягають відшкодуванню сплачені позивачем кошти на комунальні послуги в сумі 29613,17 грн. оскільки положення Договору не містить покликання на те, який саме обсяг цих послуг має відшкодовувати Відповідач та в якому об`єкті ці послуги спожиті. Також, сторона відповідача вважає, що витрачання коштів Відповідачем на придбання одягу та взуття для дітей ОСОБА_3 не підтверджене належними та допустимими доказами, а саме касовими чеками із призначенням платежу, з якого можливо встановити на які цілі ці кошти зараховано.

24.01.2025 представником позивача подано відповідь на відзив у якому сторона Позивача вказала, що відповідно до умов договору, Відповідач зобов`язаний надавати матері дітей ОСОБА_3 на утримання дітей грошові кошти у твердій грошовій сумі у розмірі 23000 грн. щомісячно з розрахунку 300 доларів США на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, відтак вважає, що сторонами визначено суму на утримання дітей із зазначенням еквіваленту в доларах США, що узгоджується із положеннями ч.2 ст.524, ч.2 ст.533 ЦПК України, а тому вважає, що висновок Тернопільського міськрайонного суду щодо валюти зобов`язання здійснений у справі №607/16232/22 не має преюдиційного значення, оскільки є правовою оцінкою суду, а не встановленою судом обставиною. Також, сторона Позивача вважає, що заперечення відповідача щодо неналежності доказів не заслуговують на увагу, оскільки одночасно із пред`явленням Вимоги про сплату фактично понесених додаткових витрат, позивач надала відповідачу докази понесення таких витрат, серед яких копії лікарських призначень, копії рецептів та докази оплати відповідних препаратів. На думку ОСОБА_3 , з наданих нею скріншотів листування у меседжах вбачається замовлення одягу та взуття для дітей, які співвставлені із грошовими переказами на оплату таких замовлень та відповідають виставленим рахункам. Заперечення сторони Відповідача щодо відшкодування вартості комунальних послуг вважає необгрутованими та звертає увагу на ту обставину, що умова договору про відшкодування ОСОБА_4 вартості комунальних послуг була взаємно погоджена сторонами Договору.

Відповідачем 03.02.2025 подано заперечення на подану відповідь на відзив, відповідно до яких ним наведено аналогічні обставини вказані у поданому відзиві.

Протокольною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 04.02.2025 року, суд закрив підготовче провадження у даній справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_3 та її представники адвокат Притула О.Б., ОСОБА_12 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Іванців Ю.С. в судовому засіданні позовних вимог не визнав, у їх задоволенні просить відмовити з підстав наведених у відзиві на позов, а також у запереченнях на відповідь на відзив.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.08.2006 року у якому у сторін народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

05 квітня 2014 року ОСОБА_14 змінила прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_4 , виданого повторно 27 січня 2023 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.08.2019 у справі №607/13018/19, яке набрало законної сили, розірвано шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований 14.08.2006 відділом ВРАЦС Тернопільського районного управління юстиції, актовий запис 60.

13.08.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. договір про утримання дітей (надалі Договір).

Згідно пункту 1 зазначеного Договору, сторони обумовили, що після розірвання шлюбу в суді їх спільні діти продовжують проживати разом з матір`ю ОСОБА_3 у будинку по АДРЕСА_1 .

Пунктом 2 зазначеного Договору сторони передбачили, що батько дітей ОСОБА_4 зобов`язується надавати матері дітей ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 грошові кошти у твердій грошовій сумі у розмірі 23 000 грн щомісяця з розрахунку 300 доларів США на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Грошові кошти будуть надаватись готівкою ОСОБА_3 не пізніше 05 числа кожного місяця (п. 3 Договору).

ОСОБА_4 зобов`язується брати участь у додаткових витратах на дітей, а саме: надавати грошові кошти на придбання для дітей одягу та взуття, надавати грошові кошти, необхідні для поїздок дітей та екскурсії по Україні та по інших країнах, які заплановано школою, де навчаються діти; надавати грошові кошти на оплату вартості навчання дітей у гуртках, спортивних секціях, музичних школах, забезпечувати дітям планове та позапланове медичне обстеження та у разі потреби лікування; забезпечити відшкодування вартості комунальних послуг, послуг няні та прибиральниці; забезпечити у разі необхідності, дітей автомобільним транспортом задля можливості останніх відвідувати гуртки та інші заходи, пов`язані із всебічним розвитком дітей. Самостійно сплачувати податки, що пов`язані з володінням будинку по АДРЕСА_2

ОСОБА_3 зобов`язується використовувати грошові кошти лише за цільовим призначенням на утримання вказаних дітей, а також забезпечує можливість ОСОБА_4 безперешкодно забирати дітей для спілкування та проведення спільного часу щовівторка з 9.00 год. до 23.00 год. середи, а також в інтервал через тиждень щосуботи з 9.00 год. по 23.00 год. неділі (пункт 5 Договору).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.09.2023 у справі №607/16232/22 за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. про визнання договору про утримання дітей недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про утримання дітей, неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, яке набрало законної сили, у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 , відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором про утримання дітей від 13.08.2019, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1960 у розмірі 644 000 грн. У задоволенні решти вимог, відмовлено.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не підлягають доказуванню сума заборгованості, яка стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за укладеним договором від 13.08.2019 року про утримання дітей у розмірі 644 000 грн.

Крім цього, як вбачається із означеного судового рішення, суд при здійсненні розрахунку боргу зазначав, що «…розрахунок виниклого боргу слід обраховувати із 05.09.2020 року по 05 січня 2023 року, які включають 28 повних місяців*23000 грн. (щомісячний платіж)…». При цьому, суд вважав, що стягнення суми виниклого боргу має відбуватись саме у валюті гривні, а не в доларах США, адже в договорі такий еквівалент не обумовлено.

Судом у даній справі встановлено, що Відповідачем у рахунок зобов`язань за вказаним договором про утримання дітей було здійснено: 05.02.2023 переказ на суму 5000 грн.; 06.02.2023 переказ на суму 5000 грн.; 23.02.2024 переказ на суму 5000 грн.; 24.03. 2024 переказ на суму 9920 грн.; 04.06.2024 переказ на суму 3500 грн.; 05.06.2024 переказ на суму 2500 грн.; 20.06.2024 переказ на суму 20275 грн.; 23.06.2024 переказ на суму 3600 грн.; 01.07.2024 переказ на суму 450 грн.; 25.07.2024 переказ на суму 10 000 грн.; 06.08.2024 переказ на суму 10 000 грн.; 09.08.2024 переказ на суму 5000 грн.;13.08.2024 переказ на суму 16000 грн.; 09.09.2024 переказ на суму 31000 грн.; 01.10.2024 переказ на суму 30938 грн.; 08.11.2024 переказ на суму 29940 грн., що підтверджено наданими Позивачем виписками із карткових рахунків про їх зарахування. Всього за вказаний період Відповідачем сплачено коштів на утримання дітей на суму 193123 грн. Зазначена сума стороною позивача визнається та не заперечується.

Крім цього, Відповідачем здійснювалась сплата коштів на виконання зобов`язань згідно укладеного Договору по утриманню дітей за період з 10.12.2024 по 04.08.2025, що підтверджена квитанціями про їх переказ, наявних у матеріалах справи, а саме: 10.12.2024 на суму 23000 грн.; 19.12.2024 на суму 15000 грн.; 10.01.2025 на суму 21100 грн.; 12.02.2025 на суму 20 000 грн.; 07.03.2025 на суму 23100 грн.; 18.03.2025 на суму 15000 грн.; 08.04.2025 на суму 23000 грн.; 18.04.2025 на суму 20000 грн.; 09.05.2025 на суму 23000 грн.; 06.06.2025 на суму 23000 грн.; 11.07.2025 на суму 23000 грн.; 29.07.2025 на суму 10000 грн.; 04.08.2025 на суму 13000 грн.; а всього на загальну суму 254196 грн.

Крім цього, ОСОБА_4 за вказаний період здійснено оплату додаткових витрат на утримання дітей, зокрема за навчання та проживання дочки Єлизавети: 30.08.2024 на суму 60 000 грн.; 20.01.2025 на суму 30 000 грн.; 03.04.2025 на суму 22500 грн., а всього на загальну суму 112500 грн.

Також судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 за період з 30.08.2024 по 04.08.2025 здійснювалось оплата боргу за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.09.2023 у справі №607/16232/22 із призначенням зазначеного платежу «Переказ власних коштів на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14.09.2023», а саме: 18.11.2024 на суму 25000 грн.; 25.02.2025 на суму 20 000 грн.; 19.05.2025 на суму 20000 грн.; 24.06.2025 на суму 20000 грн., всього на суму 85 000 грн.

Згідно довідки Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 13.02.2025 №34218, в межах виконавчого провадження станом на 12.03.2025 року по виконавчому листу №607/16232/22 від 01.08.2024 виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором про утримання дітей від 13.08.2019 у розмірі 644000 грн. станом на 12.03.2025 боржником сплачено заборгованість в сумі 163556,16 грн.

Згідно з частиною другою статті 181 Сімейного кодексу України (далі - СК України) за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною 1 ст. 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною четвертою статті 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

В абзаці 4 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, якщо аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена статтею 196 СК України санкція застосовується за наявності прямої вказівки про це у договорі.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28; № у ЄДРСР 73469624), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункти 21, 22, 25, 42, 45; № у ЄДРСР 74838873), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (№ у ЄДРСР 82997465)).

Щодо вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про утримання дітей від 13.08.2019 за період з 05.02.2024 по 05.12.2024, а також три відсотки річних від простроченої суми, суд зазначає наступне.

Як уже зазначалось судом пунктом 2 зазначеного правочину сторони передбачили, що батько дітей ОСОБА_4 зобов`язується надавати матері дітей ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 грошові кошти у твердій грошовій сумі у розмірі 23 000 грн щомісяця з розрахунку 300 доларів США на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Таким чином, виходячи із змісту зазначеного пункту Договору, суд вважає, що зобов`язання ОСОБА_4 щодо надання матері дітей ОСОБА_3 коштів на утримання дітей повинно відбуватись у грошовій одиниці України гривні, а не в доларах США, відтак, суд не бере до уваги вимогу сторони Позивача про стягнення заборгованості із Відповідача за вказаним правочином у доларах США.

При цьому, визначаючи суму боргу Відповідача за зобов`язаннями, які виникли на підставі пункту 2 укладеного договору та боргу, які просить стягнути позивач за період з 05.02.2023 по 05.12.2024 суд виходить із такого.

Так, період з 05.02.2023 по 05.12.2024 включає в себе 22 повних місяці.

Відтак, загальна сума яку повинен був сплатити Відповідач буде складати 506000 грн. (22*23000, де 23000 грн. - щомісячний платіж відповідача на утримання дітей згідно Договору = 506000 грн.)

Як уже зазначалось вище судом, Відповідачем за період з 30.08.2024 по 04.08.2025 було сплачено Позивачу на виконання вищевказаних зобов`язань за вказаним Договором 254 196 грн. При цьому, суд вважає, що вказані виплати із зазначенням призначення платежу «Згідно із договором» повинні спочатку зараховуватись на погашення заборгованості, яка виникла в попередньому місці (попередніх місяцях) починаючи із першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 19.01.2022 у справі №711/679/21.

Таким чином, суд вважає, що заборгованість Відповідача, яку слід стягнути за вказаний період у користь позивача буде складати 58 681 грн., із розрахунку: 23-254196=58681, де 506000 грн. загальна сума платежів Відповідача за період з 05.02.2023 по 05.12.2024; 193123 грн. сума платежів які були сплачені Відповідачем з 05.02.2023 по 08.11.2024; 254196 грн. сума платежів, які були сплачені Відповідачем за період з 10.12.2024 по 04.08.2025).

Крім цього, суд вважає, що із Відповідача користь Позивача слід стягнути за прострочення грошового зобов`язання три відсотки річних за вказаний період з 05.02.2023 по 05.12.2024, що буде складати 3226,99 грн., із розрахунку суми боргу 58681 грн. При цьому, суд констатує, що відповідальність за неналежне виконання зобов`язань у договорі про утримання дітей від 13.08.2019 року сторонами не визначена.

Щодо вимог ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних нарахувань за прострочення сплати боргу за договором про утримання дітей від 13.08.2019 за період з 05.09.2020 по 05.01.2023, суд зазначає наступне.

Як уже зазначалось вище судом, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.09.2023 у справі №607/16232/22, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором про утримання дітей від 13.08.2019, у розмірі 644 000 грн. за період з 05.09.2020 по 05.01.2023.

Таким чином, до вказаних правовідносин, як відповідальність боржника за неналежне виконання своїх зобов`язань слід застосувати вимоги ч.2 ст.625 ЦК України. Відтак, суд вважає, що слід стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за період з 05.09.2020 по 05.01.2023 три відсотки річних у розмірі 45133,51 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 286 619,12 грн., а всього на суму 331752,63 грн. При цьому, суд відкидає твердження сторони Відповідача про те, що сплата ОСОБА_4 боргу органу ДВС вплине на зазначені нарахування, оскільки суд при розрахунку зазначених нарахувань виходив із суми боргу та періоду, який встановлений судом зазначеним судовим рішенням. При цьому, суд констатує, що боржник ОСОБА_4 у виконавчому провадженні сплачував борг уже після ухваленого судом рішення.

Щодо вимог позивача про стягнення понесених нею додаткових витрат на утримання дітей, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей.

За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВС від 08.12.2021 року у справі №607/12170/20.

Статтями 141, 180 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Як вбачається із консультаційного висновку спеціаліста ФОП ОСОБА_18 від 05.09.2024, у ОСОБА_7 діагностовано гіперметропія слабкого ступеня, екзофорія обох очей, гіперметропічний астигматизм лівого ока.

Як слідує із рецептів від 05.09.2024 складених лікарем ОСОБА_18 , ОСОБА_19 виписано рецепт на м`які контактні лінзи та окуляри.

Згідно замовлення «Оптика «МедіЛайт» від 06.11.2024, а також фіскального чеку від 06.11.2024, ОСОБА_3 сплачено за оправу МКЛ та розчин на лікування ОСОБА_16 3568 грн. Крім цього, як свідчить фіскальний чек ФОП ОСОБА_11 №, 06.11.2024 ОСОБА_3 сплачено ФОП ОСОБА_20 за лінзи для неповнолітньої ОСОБА_16 грн.

Також, згідно фіскального чеку від 12.08.2024 ФОП ОСОБА_21 «Аптека» на підставі рецепту, ОСОБА_3 сплачено 1057 грн. за купівлю медичних препаратів («Агументин» та ін.) на лікування неповнолітніх дітей сторін.

Як вбачається із фіскального чеку від 19.11.2024 позивачем сплачено ФОП ОСОБА_11 за «Медичні послуги» 3900 грн. за лікування неповнолітньої ОСОБА_22 .

Відповідно до замовлення, складеного медичною лабораторією «Синево» від 21.11.2024, ОСОБА_14 сплачено за надання послуг медичних аналізів ОСОБА_5 на суму 2370 грн.

Також, як вбачається із фіскальних чеків ТОВ «Прогрессія» від 10.11.2024 та від 15.11.2024, ОСОБА_14 сплачено за спортивне приладдя та одяг для неповнолітніх дітей на суму 1039 грн. та 2404 грн. відповідно.

Відтак, враховуючи наведені докази, які підтверджують понесені позивачем додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей на загальну суму 25635,8 грн., суд вважає, що слід стягнути із Відповідача у користь позивача половину понесених додаткових витрат у розмірі 12817,90 грн. При цьому, суд зазначає, що пункт 4 договору про утримання дітей не визначає, що додаткові витрати на дітей повинні покриватись лише ОСОБА_4 , а зобов`язує останнього брати у них участь. Відтак, суд вважає, що така участь повинна відбуватись із урахуванням принципу рівності батьків, зазначених у ст.141 СК України.

Крім цього, вирішуючи вимоги позивача про стягнення додаткових витрат, суд не бере до уваги квитанції, які сторона позивача надала в підтвердження понесених витрат на комунальні послуги, оскільки останні, на думку суду, не містять доказів, що такі витрати пов`язані із комунальними витратами понесеними безпосередньо ОСОБА_3 за місцем проживання дітей у будинку по АДРЕСА_1 , як це передбачено пунктом 1 договору про утримання дітей. При цьому, у платіжній інструкції від 12.11.2024 на перерахування коштів КП «Тернопільводоканал» на суму 15000 грн. зазначено, що фактичний платник такого платежу є ОСОБА_23 . Також, суд не бере до уваги надані ОСОБА_3 у підтвердження понесених додаткових витрат на придбання неповнолітнім дітям одягу та взуття її переписку у мережі Інтернет та платіжні інструкції: від 09.10.2024 на суму 7248 грн., отримувач ОСОБА_24 ; від 22.06.2024 на суму 2219 грн. отримувач ОСОБА_25 ; від 23.06.2024 на суму 2219 грн.; від 25.10.2024 на суму 2395 грн.; від 13.11.2024 на суму 3739 грн., оскільки вони не містять даних щодо цільового призначення платежу, а саме на придбання взуття та одягу для дітей та у них вказано, що це переказ власних коштів на поповнення карткового рахунку. Крім цього, представником позивача у судовому засіданні не надано оригіналу фіскального чеку на підтвердження понесених позивачем витрат від 04.06.2024 на суму 3455,2 грн., які заперечуються стороною відповідача, а тому суд не бере його до уваги.

Таким чином, суд оцінивши та дослідивши докази надані суду, матеріали даної справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про утримання дітей, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення сплати коштів на утримання дітей, а також додаткових витрат на дитину, слід задовольнити частково, стягнувши із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 : заборгованість за договором про утримання дітей від 13 серпня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №1960 за період з 05.02.2023 по 05.12.2024 у розмірі 58681 грн., а також три відсотки річних нарахованих за вказаний період у розмірі 3226 грн.. 99 коп.; три відсотки річних у розмірі 45 133 грн.. 51 коп. та інфляційні нарахування у розмірі 286 619 грн.. 12 коп. за прострочення сплати боргу за договором про утримання дітей від 13 серпня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №1960 за період з 05.09.2020 по 05.01.2023, а всього 331 752 грн.. 63 коп.; половину понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 12817 грн.. 90 коп.

Також суд вважає, що слід стягнути із відповідача у користь держави 4064,78 грн. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.185 Сімейного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про утримання дітей, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення сплати коштів на утримання дітей, а також додаткових витрат на дитину, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 :

- заборгованість за договором про утримання дітей від 13 серпня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №1960 за період з 05.02.2023 по 05.12.2024 у розмірі 58681 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят одну) грн., а також три відсотки річних нарахованих за вказаний період у розмірі 3226 (три тисячі двісті двадцять шість) грн.. 99 коп.;

- три відсотки річних у розмірі 45 133 (сорок п`ять тисяч сто тридцять три) грн.. 51 коп. та інфляційні нарахування у розмірі 286 619 (двісті вісімдесят шість тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн.. 12 коп. за прострочення сплати боргу за договором про утримання дітей від 13 серпня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №1960 за період з 05.09.2020 по 05.01.2023, а всього 331 752 (триста тридцять одну тисячу сімсот п`ятдесят дві) грн.. 63 коп.;

- додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 12817 (дванадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн.. 90 коп..

У решті вимог, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 4 064 (чотири тисячі шістдесят чотири) грн.. 78 коп. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складене 18.09.2025

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Головуючий суддяВ. В. Ромазан