РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22.09.2025 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Чорного І.Я.

з участю секретаря судового засідання Блистіва Ю.І.

без участі сторін та фіксації процесу технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

представник Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: кредитний договір №101 від 13.01.2020, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 24100 грн.; кредитний договір №401 від 03.09.2020, за яким Позичальнику кредит у сумі 10800,00 грн., та збільшено відповідачем до 15800,00 грн. (копії кредитних договорів додаються).

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.02.2025 склала:

1) По кредитному договору від 13.01.2020 № 101 - 21248.09 (двадцять одна тисяча двісті сорок вісім гривень 09 копійок) грн., з яких: 10666,77 грн. заборгованість за кредитом; 3,17 грн. заборгованість процентами; 10578,15 грн. заборгованість за комісією;

2) По кредитному договору від 03.09.2020 № 401- 23110 (двадцять три тисячі сто десять гривень 00 копійок) грн., з яких: 15460,49 грн. заборгованість за кредитом; 7649,51 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 04.02.2025 склала 44358,09 (Сорок чотири тисячі триста п`ятдесят вісім грн 9 коп.) гривень. Детальні розрахунки заборгованості додаються до позовної заяви.

Враховуючи викладене банк просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 44358,09 та судовий збір.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.06.2025 відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Як встановлено із Довідки про доставку електронного документа до Електронного кабінету позивача копія зазначеної ухвали доставлена 03.06.2025.

З матеріалів справи встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, направлено відповідачу засобами рекомендованого поштового зв`язку. Судова кореспонденція повернута на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача на адресу суду не надходили.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що згідно із ч.8 ст.178, ст.280 ЦПК України, слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 13.01.2020 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 101, на підставі якого відповідачка отримала від позивача кредит у сумі 24100,00 грн. Окрім цього, 03.09.2020 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 401, на підставі якого відповідачка отримала від позивача кредит у сумі 10800,00 грн., шляхом підписання заяв про приєднання до цього Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспортів споживчого кредиту.

Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту встановлено, що ОСОБА_1 20.01.2021 по договору № 401 збільшила кредитний ліміт до 15800,00 грн.

У заявах зазначено, що відповідач підписанням цієї заяви беззастережно підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом - ДКБО), яка є на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін).

З розрахунків заборгованості відповідача вбачається, що така користувалась отриманими кредитними коштами, однак своєчасно такі банку не повертала тривалий час, в зв`язку з чим станом на 04.02.2025 склала: По кредитному договору від 13.01.2020 № 101 21248,09 грн., з яких: 10666,77 грн. заборгованість за кредитом; 3,17 грн. заборгованість процентами; 10578,15 грн. заборгованість за комісією. По кредитному договору від 03.09.2020 № 401- 23110 грн., з яких: 15460,49 грн. заборгованість за кредитом; 7649,51 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією.

Відповідно до частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статями 626, 628 ЦК України договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У статті 634 ЦК України договір приєднання визначений як договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19).

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.

Згідно з частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, роз`яснила, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Так, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, банк просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума заборгованості за кредитом), яку фактично отримав в борг позичальник, стягнути заборгованість за процентами.

Матеріали справи не містять підтверджень, що ОСОБА_1 підписуючи заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПУМБ, ознайомилася та погодилася з «Публічною пропозицією ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб», тобто умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку, що існували на час укладення договору у позивача, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), тощо. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача можуть будь-коли змінюватися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Окрім того, судом не беруться до уваги паспорти споживчого кредиту від 13.01.2020 та 03.09.2020, оскільки інформація, яка надавалась споживачу до укладення договору про споживчий кредит зберігала чинність та була актуальною тільки у день підписання паспорту споживчого кредиту, тобто діяла один день та таку не слід вважати складовою укладеного договору.

За таких обставин без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяги не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відтак, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за іншими нарахуваннями (проценти за користування кредитом), є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Що до стягнення комісії за кредитним договором від 13.01.2020 № 101, суд зазначає наступне

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанову Верховного Суду від 08 лютого 2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. Верховний Суд зазначив, що на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавалися.

У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

В кредитному договорі не зазначено в чому саме полягає комісія за обслуговування кредитної заборгованості та за які саме банківські послуги призначена та принципу її нарахування кредитний договір не містить.

Разом з тим, банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст вищевказаного кредитного договору, укладеного між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункт кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Ураховуючи вищезазначене, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача комісії за надання кредиту, нараховану по кредитному договору від 13.01.2020 № 101 у сумі 10578,15 гривень - відсутні, тому в цій частині позову також слід відмовити.

За таких обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановлено, що з відповідача підлягає стягненню: за кредитним договором № 101 від 13.01.2020, в розмірі 10666,77 грн.; за кредитним договором № 401 від 03.09.2020, в розмірі 15460,49 грн. Тобто загальна сума заборгованості за вищевказаними кредитними договорами склала 26 127,26 грн.

Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» задовольняються частково, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір за Платіжною інструкцією № 190 від 22.05.2025 у розмірі 2422,40 грн. підлягає частковому стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1 426,81 грн. (26 127,26 х 2422,40/ 44 358,09).

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18,81,141, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у розмірі 26 127 (двадцять шість тисяч сто двадцять сім) грн. 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 1 426 (одну тисячу чотириста двадцять шість) грн. 81 коп. судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Позивач: Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк», , адреса: м. Київ, вул. Андріївська, буд.4.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя І.Я. Чорний