Номер провадження: 22-ц/813/675/25
Справа № 515/1462/22
Головуючий у першій інстанції Зубов О. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Тимофєєнко О.А.,

переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу та пені за прострочення виконання зобов`язання по сплаті боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу та пені за прострочення виконання зобов`язання по сплаті боргу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 баркас з мотором та додатковим майном за 309 175, 00 грн. Між сторонами погоджено сплату грошових коштів згідно з графіком платежів, за яким ОСОБА_2 повинен був за куплене майно сплатити у повному обсязі до 20 листопада 2021 року. За актом прийому-передачі вказане майно було передано ОСОБА_1 відповідачу 23 квітня 2021 року. Станом на 21 вересня 2022 року ОСОБА_2 було сплачено позивачу за договором 81 890 грн, сума боргу складає 227 285 грн. У подальшому ОСОБА_2 відмовився від виконання умов договору в односторонньому порядку, посилаючись на введення на території України воєнного стану. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу 227 285,00 грн та 340 925,50 грн пені за прострочення сплати боргу, згідно п. 4.1 договору, станом на 24 лютого 2022 року, а всього 568 212, 50 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав, вважав їх безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування заявленої суми заборгованості у розмірі 227 285 грн (розрахунку). У договорі відсутні терміни виконання. Графік погашення заборгованості містить виправлення у даті його складення та не містить відомостей взаємного погодження між сторонами виправлення. Крім того, відповідач не набув права власності на рухоме майно, за яким стягується заборгованість та відповідне майно перебуває у власності позивача. Необґрунтованою є заявлена вимога позивача про стягнення пені у розмірі 340 927 грн, оскільки позовна давність стягнення неустойки (пені) застосовується в один рік.

01 вересня 2023 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти 227 285 грн заборгованості за договором купівлі-продажу від 23.04.2021, 2 272, 85 грн у відшкодування сплати судового збору, а всього 229 557, 85 грн.

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення виконання сплати боргу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Татарбунарського районного суду Одеської області та відмовити у задоволенні позову повністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду від позивача ОСОБА_1 не надходив.

В судове засідання, призначене на 04 вересня 2025 року об 14 год 20 хв з`явились позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Тимофєєнко О.А., відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою, наявною в матеріалах справи (а.с. 194).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає, а подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що станом на 21 листопада 2021 року ОСОБА_2 на виконання договору сплачено загалом 81 890 грн, про що свідчить відомість розрахунку сплачених коштів під особистий підпис сторін, проте решту коштів відповідач зобов`язувався сплатити позивачу до 20 листопада 2021 року згідно графіку погашення, проте не сплатив кошти до теперішнього часу, а тому позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню.

Апеляційний суд, дослідивши обставини справи, вважає вірними такі висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 23 квітня 2021 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір №1 купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив майно на загальну суму 10 000 доларів, що еквівалентно 285 825 грн, а саме: двигун "Меркурий" 60 л.с. вартістю 4 600 доларів; балони для водолазів у кількості 11 штук по 200 доларів, на загальну суму 2 200 доларів США; риболовний баркас склопластиковий 2005 року, довжиною 8, 4 м, шириною 2, 8 м, висотою борту 1, 5 м за 3 500 доларів, а також додаткове майно на загальну суму 23 350 грн: ящики рибні у кількості 185 штук по ціні 70 грн за ящик, на загальну суму 12 950,00 грн; помпа вартістю 500 грн; акумулятор по ціні 500 грн; рацію вартістю 4 000 грн; швартові кінці 120 м/п вартістю 1 000 грн; якорі у кількості 3 штук вартістю 900 грн; рятувальні жилети у кількості 8 штук вартістю 4 000 грн; водолазний трап за 300 грн; стріла для водолазів вартістю 200 грн. Загальна сума придбаного майна склала 309 175,00 грн (а. с. 6-7).

Оплата проводиться згідно погодженого сторонами графіку, який є невід`ємною частиною договору (п. 1.5).

Згідно акту прийому-передачі від 23.04.2021 ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_1 вказане майно (а.с. 8).

Відповідно до графіку погашення заборгованості до договору №1 від 23.04.2021 покупець повинен був сплатити: за балони для водолазів до 25 травня 2021 року; за ящики рибні, помпу, рацію, швартові кінці, якорі, рятувальні жилети, водолазний трап, стрілу для водолазів до 15 серпня 2021 року; за риболовний баркас склопластиковий до 20 вересня 2021 року 1 000 доларів, до 20 жовтня 2021 року 1 000 доларів та до 20 листопада 2021 року 1 500 доларів (а.с. 9).

Станом на 21 листопада 2021 року ОСОБА_2 на виконання договору сплачено загалом 81 890 грн, про що свідчить відомість розрахунку сплачених коштів під особистий підпис сторін (а.с. 10-11).

Звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач ОСОБА_2 зазначив, що фактично він не отримував від позивача баркас з двигуном, що перебуває в с. Рибаковка Миколаївської області причал №306, який ним не експлуатувався та не перевозився з дня укладення договору, а тому вважає, що він не набув права власності на зазначене майно та відповідне майно перебуває у власності позивача. Також апелянт вважає, що ціною договору визначено долари невідомої країни, а тому суму заборгованості в гривнях визначити неможливо, також в договорі не зазначені терміни його виконання, що на думку апелянта є суттєвими порушеннями, які не були враховані судом першої інстанції під час дослідження обставин справи.

Апеляційний суд вважає вказані доводи апеляційної скарги такими, що суттєвими не являються, а є тотожними викладеній позиції під час дослідження обставин справи в суді першої інстанції та фактично є висловленням непогодження із результатом розгляду справи по суті, а тому колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідносини, в яких одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні визначено грошових еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо визначення валюти, якою має сплачуватись борг апеляційний суд звертає увагу на те, що за загальним правилом при наявності "валютного застереження", тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині 2 статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2019 в справі №755/9348/15-ц.

З наданого договору вбачається, що сторонами було узгоджено (п. 1.2 Договору), що сумою договору є 10 000 (десять тисяч) американських доларів або 285 825 тисяч гривень.

Із вказаного вбачається, що розраховуючи еквівалент десяти тисяч американських доларів сторонами було застосовано валюту, якою є долар США.

Стосовно доводів про перехід права власності на баркас то слід зазначити, що сторони договору не зазначили в ньому будь-яких умов переходу права власності на баркас. Останній був переданий відповідачу як предмет купівлі-продажу з вказівкою його вартості та строків оплати, то фактично він був переданий у право власності відповідача з моменту передачі по акту прийому-передачі майна по договору від 23.04.2021 (а.с. 8), а тому такі доводи скаржника є неспроможними адже не мають під собою жодного підтвердження щодо попередньої домовленості переходу права власності.

Судом першої інстанції вірного вказано, що постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №911/1278/20, положеннями ч. 1 ст. 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності в конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить із моменту передання транспортного засобу. Також Верховним Судом вказано, що суди помилково вважали, що перехід права власності залежить, зокрема, і від реєстрації, від здійснення оплати.

Щодо графіку проведення розрахунків.

Матеріалами справи встановлено, що сторонами погоджено графік погашення заборгованості (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_2 вважає, що наданий позивачем графік не може вважатися належним доказом щодо кінцевої дати розрахунку за договором адже містить виправлення, які не були узгоджені сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що графік погашення заборгованості дійсно має виправлення дати, але виходячи з зазначених в ньому предметів купівлі-продажу, їх вартості, сторін та підписів він беззаперечно стосується зазначеному договору купівлі продажу цього майна від 23.04.2021. Крім того, виправлень щодо дат проведення розрахунку графік не містить, а отже такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо належності наданого позивачем доказу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 17 вересня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда