ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7149/25 Справа № 175/1229/22 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

Треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кулініч Сергій Анатолійович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кир`як Світлана Анатоліївна, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіціна Ніна Володимирівна,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Цитульський В.І.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022року ОСОБА_1 подав в суд позов проти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і з урахуванням уточнень своїх позовних вимог, вимагав:

- визнати недійсною довіреність від імені ОСОБА_5 , посвідчену 03 червня 2020року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., реєстровий номер 338; - визнати недійсними ряд договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених від імені ОСОБА_5 ОСОБА_2 ; - визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 02 жовтня 2020року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., реєстровий номер 917;- визнати за позивачем право власності, по частині, на квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку та садовий будинок АДРЕСА_2 та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 та із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 земельної ділянки та садового будинку АДРЕСА_2 .

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що ОСОБА_5 була власником, по частині, квартири АДРЕСА_1 , земельної ділянки та садового будинку АДРЕСА_2 .

Та у 2020 році вказане нерухоме майно вибуло з володіння ОСОБА_5 за цивільно-правовими договорами, підписаними від її імені відповідачем ОСОБА_2 на підставі довіреності.

Щодо цього факту, 15 листопада 2021року ОСОБА_5 звернулася із заявою про вчинення злочину відомості за якою було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000991.

Вказував, що в межах кримінального провадження було проведено судову почеркознавчу експертизу, якою встановлено, що ОСОБА_5 не підписувала довіреність на ім`я ОСОБА_2 .

Зазначав, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її єдиним спадкоємцем за заповітом є позивач ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, а відповідно може претендувати на майно ОСОБА_5 , яке вибуло з її володіння поза межами її волі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 .

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 частину садового будинку АДРЕСА_2 та частину земельної ділянки № НОМЕР_1 у садівничому товаристві «Черешня» в м. Підгородньому Дніпровського району Дніпропетровської області.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 02 жовтня 2020року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., реєстровий номер 917.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що позивач, як єдиний спадкоємець майна ОСОБА_5 , має право на захист права власності на спадкове майно, а оскільки оригінал довіреності від 03 червня 2020року, реєстровий номер 338, який зберігався у справах нотаріуса, підписаний не ОСОБА_5 , а іншою особою, вказане давало підстави для висновку про задоволення віндикаційних вимог позивача; водночас суд відмовив у задоволенні вимог про визнання недійсними договорів відчуження спірного майна та про визнання на нього права власності, вважаючи це неналежним способом захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

27 травня 2025року ОСОБА_2 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025року.

В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що судова почеркознавча експертиза (№ СЕ-19/104-22/4785-ПЧ від 17 лютого 2022року), проведена Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, була виконана на примірнику довіреності, який зберігався у справах нотаріуса та був вилучений у межах кримінального провадження. На думку скаржника, експертиза мала бути проведена на примірнику довіреності, оформленому на спеціальному нотаріальному бланку.

Інша вимога апеляційної скарги зводилась до того, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірної квартири, а тому спірне майно не могло бути витребуване у нього.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2025року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2025року справу призначено до судового розгляду на 09 вересня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

В порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_6 , ОСОБА_5 набула у власність по частині наступного майна: квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку та садовий будинок АДРЕСА_2 , щопідтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 02 липня 2019року та від 04 жовтня 2019року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 02 жовтня 2020року за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2020року, реєстровий номер 901; - право власності на вказану квартиру зареєстровано 22 листопада 2021року за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2021року; - 05 жовтня 2020року за номером 38510367 було зареєстровано договір іпотеки, укладений 05 жовтня 2020року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , реєстровий номер 917, а також заборону на квартиру, запис №38509742.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на садовий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер :01:172:0487) № НОМЕР_1 у садівничому товаристві «Черешня» в м. Підгородньому Дніпровського району Дніпропетровської області, зареєстровано 02 жовтня 2020року за ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 02 жовтня 2020року, реєстрові номери 902 та 903; - 05 жовтня 2020року за номерами 38511187 та 38512537 було зареєстровано договір іпотеки, укладений 05 жовтня 2020року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , реєстровий номер 917, а також заборону на вказане майно, записи №38510782 та 38511830.

Із договорів купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 , садового будинку та земельної ділянки (кадастровий номер :01:172:0487) № НОМЕР_1 у садівничому товаристві «Черешня» в м. Підгородньому Дніпровського району Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020року вбачається, що наведені договори укладені між ОСОБА_5 , від імені якої по довіреності від 03 червня 2020року із реєстровим номером 338 діяв ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .

У вказаній довіреності вказано, що ОСОБА_5 уповноважує ОСОБА_2 на продаж належного ОСОБА_5 майна, зокрема й спірної квартири, садового будинку та земельної ділянки.

Згідно договору купівлі-продажу спірної квартири від 22 листопада 2021року вбачається, що ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив вказану квартиру за 707000,00грн.

Згідно договору іпотеки з позикою грошей, посвідчений 05 жовтня 2020року за реєстровим номером 917, ОСОБА_3 позичила ОСОБА_2 грошові кошти в еквіваленті 17 670 доларів США до 05 січня 2025року. В заперечення вказаного зобов`язання предметом забезпечення визначено спірне майно.

15 листопада 2021року, ОСОБА_5 звернулася із заявою про вчинення злочину, відомості за якою було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000991. Згідно фабули кримінального провадження ОСОБА_5 вказувала про факт підробки довіреності від її імені на ім`я ОСОБА_2 .

В межах кримінального провадження було проведено судову почеркознавчу експертизу, якою встановлено, що підпис та рукописний запис « ОСОБА_5 » у графі «підпис» на другій сторінці довіреності від 03 червня 2020року, реєстровий номер 338, складеної ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою.

Предметом дослідження такої експертизи був примірник довіреності, вилучений на підставі ухвали слідчого судді у приватного нотаріуса ДМНО Кулініча С.А. (примірник, який зберігається у справах нотаріуса).

У справі нотаріуса вилучена також копія документу, за яким посвідчено особу ОСОБА_5 тимчасове посвідчення що підтверджує особу громадянина України №289/03.20, видане АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. При цьому, звертаючись до поліції ОСОБА_5 подала паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий у 2001році. Згідно відповіді ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 31 березня 2023року вбачається, що ОСОБА_5 не документувалася вищевказаним тимчасовим посвідченням.

10 лютого 2022року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла усе своє майно ОСОБА_1 ; ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 квітня 2022року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 , проте постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіної О.В. від 06 квітня 2023року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно у зв`язку із ненаданням останнім доказів належності такого майна спадкодавцю.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи позов в частині витребування майна із чужого незаконного володіння, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що оригінал довіреності від 03 червня 2020року, реєстровий номер 338, який зберігався у справах нотаріуса, на підставі якої було відчужено спірне майно, підписаний не ОСОБА_5 , а іншою особою, а тому позивач, як єдиний спадкоємець майна ОСОБА_5 , має право на витребування майна із чужого незаконного володіння.

Суд також виснував, що позивач має право на усунення перешкод у здійсненні права власності на спірне майно, які створює договір іпотеки щодо такого майна із відповідним реєстраціями обмежень у Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вважав, що визнання недійсним договору іпотеки буде підставою для припинення відповідних обтяжень речових прав.

Суд першої інстанції вказував, що сторони не перебували у договірних відносинах один з одним, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов. При цьому віндикація полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), зокрема є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, а для витребування майна не потрібно заявляти будь які інші вимоги, оскільки їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном, буде неефективним.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду /постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)/.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту /постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)/.

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування /пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)/.

Згідно статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У відповідності до частини першої статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У постанові від 17 квітня 2024року у справі №183/1672/22 колегія суддів Верховного Суду погодилась із висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач - як єдиний спадкоємець власника цього майна, у якого майно вибуло за життя не з його волі, має право на витребування спірної квартири від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України, і це не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Аналогічний висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 07.12.2022 у справі №757/26182/14-ц, від 15.03.2023 у справі №759/8653/17.

У даній справі достовірно встановлено, що підпис та рукописний запис « ОСОБА_5 » у графі «підпис» на другій сторінці довіреності від 03 червня 2020року, реєстровий номер 338, складеної ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 зазначав, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що експертиза мала бути проведена на примірнику довіреності, оформленому на спеціальному нотаріальному бланку, проте такі доводи скарги є безпідставними, оскільки така експертиза була проведена Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України на примірнику довіреності від 03 червня 2020року за реєстровим №338, що зберігався в матеріалах приватного нотаріуса ДМНО Кулініч С.А.

Вказана довіреність були вилучена на підставі ухвали суду про надання тимчасового доступу в рамках кримінального провадження.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Згідно з частиною першою статті 54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини, які згідно із законом підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про нотаріат» документи, в яких викладено зміст правочинів (договори, заповіти, довіреності тощо), свідоцтва, що посвідчуються нотаріально або видаються нотаріусом, виготовляються нотаріусом або посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, не менше ніж у двох примірниках, один із яких залишається у справах державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса, у виконавчому комітеті органу місцевого самоврядування.

Судова почеркознавча експертиза, проведена Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, досліджувала примірник спірної довіреності, що зберігався у справах приватного нотаріуса ДМНО Кулініча С.А. та був вилучений під час слідчих дій у межах кримінального провадження. Відповідно до норм Закону України «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, цей примірник має юридичну силу оригіналу.

Тож, аргументи скаржника щодо того, що проведена експертиза не може вважатися доказом через дослідження документа, виконаного не на спеціальному бланку, не відповідають нормам законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції. Відповідно до норм законодавства, примірник довіреності, вилучений у нотаріуса, є оригіналом спірної довіреності та відповідає вимогам для проведення експертизи згідно з Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз і експертних досліджень, а також Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз і експертних досліджень.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірної квартири АДРЕСА_1 , яку було придбано у ОСОБА_3 за відплатним нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Згідно із статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України.

У разі, якщо спірне нерухоме майно надалі відчужене за відплатним договором, і сторона цього договору не знала і не могла знати про відсутність у продавця права його відчужувати, у зв`язку із чим така особа є добросовісним набувачем, спірне нерухоме майно також може бути витребуване його власником відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, оскільки таке майно вибуло з володіння власника (законного володільця) не з його волі (за неукладеним правочином).

Отже, власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387,388 ЦК України) без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами).

Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. У випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021року у справі №760/10998/18.

Недоторканність набутого добросовісним набувачем права власності за рахунок позбавлення законного власника, який не допускав недобросовісного користування своїми правами та не виражав волевиявлення на передачу майна суперечить завданню цивільного судочинства.

Принцип мирного володіння майном, закріплений у статті 1 Першого протоколу до Конвенції, стосується не лише кінцевого добросовісного набувача майна, а й первинного законного володільця, який маючи у власності певне майно, розраховує, що його право на мирне володіння майном буде захищене належним правовим регулюванням.

У разі коли нерухоме майно вибуває з володіння особи, якій воно належить, на підставі неукладеного правочину, така особа залишається дійсним власником цього майна, оскільки вона не бажала втрачати правовий зв`язок з належним їй майном.

Судом першої інстанції було підтверджено належність спадкодавцю ОСОБА_5 на праві власності 1/2 частки спірної квартири, вибуття з володіння ОСОБА_5 спірної частки квартири не з її волі іншим шляхом - внаслідок використання відповідачем ОСОБА_2 при укладенні спірного договору купівлі-продажу квартири спірної довіреності, а тому останній титульний власник спірної квартири ОСОБА_4 фактично заволодів належною померлій ОСОБА_5 часткою квартири незаконно, без відповідної правової підстави.

Тож, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірна 1/2 частка квартири вибула з власності ОСОБА_5 поза її волею та була відчужена ОСОБА_2 , який не мав права на таке відчуження, що є підставою для витребування цього майна у ОСОБА_4 , як добросовісного набувача, на користь ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_5 за заповітом.

Апеляційний суд наголошує, що ОСОБА_4 не позбавлений можливості звернутись до продавця, у якого він придбав спірне майно із вимогами передбаченими статтею 661 ЦК України (подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2023року у справі №569/9312/19).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Заразом, враховуючи обставини, що суд надав можливість відповідачу реалізувати право на проведення судової почеркознавчої експертизи задовольнивши відповідне клопотання, проте експертиза не була проведена у зв`язку із відсутністю необхідного обсягу зразків почерку та підписів ОСОБА_5 , суд мав підстави стверджувати про більшу вірогідність висновку про факт підписання довіреності сторонньою особою, ніж твердження відповідача про підписання довіреності ОСОБА_5 .

Отже, встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2025року.

Судді: