Справа № 372/352/25
Провадження № 2/368/464/25
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"08" вересня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі: головуючого судді Кириченка В.І., при секретарі Марчук Н.М.

представника позивача - адвоката Філоненка А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Виконавчий комітет Української міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом та просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина, України, уродженця та жителя с. Гребені,Обухівського району ,Київської області, батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотивувала позов тим, що 03 серпня 2016 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Актовий запис № 1372.

Від спільного шлюбу мають дитину , сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 липня 2018 року Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області шлюб було розірвано.

Відповідно Рішення Обухівського районного суду Київської області від 01.03.2021 року з відповідача на її користь на утримання сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 присуджено стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. До звільнення з ЗСУ аліменти надходили ,але починаючи з 2023 року до даного часу відповідач злісно ухиляється від виконання обов`язку що до сплати аліментів про що свідчать відповідні відомості що до заборгованості по аліментам.

Відповідач проживаючи окремо, будь-якої допомоги не надає, дитину не виховує, не піклується про її стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не створює належних умов для розвитку природних здібностей дитини, не спілкується з нею та не вживає жодних дій для спілкування, як це передбачено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства».

Всі дані обов`язки відносно дитини здійснює позивач , так як син постійно проживає з матір`ю яка виховує, піклується про його стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, створює йому необхідні умови.

Згідно статті 150 СК України встановлено, що «батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини», а згідно статті 155 СК України встановлено, що «здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини», але відповідач свої зобов`язання щодо виховання та розвитку дитини не здійснює.

Відповідно до статті 164 СК України встановлено, що «мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини: жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини».

За приписами пп.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Все вищевказане свідчить виключно про те що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною, її вихованням та утриманням, а тому вважаю за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно ст.165 СК України встановлено, що «право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років».

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Філоненко А.П. позов підтримав та просив задоволити. Позивач дала покази, що на даний час вона і її чоловік на військовій службі. Відповідач з`являється в селі, але не спілкується з дитиною і до початку війни, і після початку. Було рішення органу опіки і піклування про встановлення днів для участі батька у вихованні дитини і їй сказали, що якщо з дні батько не приїде до дитини то рішення не діє. Після перерви не зявилась в судове засідання і розгляд справи закінчено у відсутність позивача.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився, а тому проведено заочний розгляд справи відповідно до ст.280 ч.1 ЦПК України.

Судом встановлено, що 03 серпня 2016 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Актовий запис № 1372.

Від спільного шлюбу мають дитину , сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 липня 2018 року Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області шлюб було розірвано.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 28.03.2023 року при примусовому виконанні виконавчого листа по рішенню суду про стягнення аліментів і рішення Обухівського районного суду Київської області від 1.03.2021 року про зміну способу стягнення аліментів, а саме з твердої грошової суми в розмірі 1500 грн щомісячно на стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, звернено стягнення на доходи боржника який отримує доходи у військовій частині НОМЕР_1 і визначено здійснювати відрахування в розмірі 25% доходів щомісячно та зобов`язано військову частину у разі припинення перерахування коштів повідомити виконавця про причини .

Відповідно до запису у військовому квитку відповідач перебував на військовій службі по контракту з 5.07.2019 року по 28.11.2023 року і був звільнений у запас.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 25.06.2025 року матрос ОСОБА_2 призваний з 17.06.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 і йому встановлено захворювання яке пов`язане з проходженням військової служби та необхідність відпустки для лікування на 30 календарних днів.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2025 року відповідач прибув у вказану військову частину для подальшого проходження служби після самовільного залишення військової частини НОМЕР_3 .

Згідно запису в медичній карті та відповіді на запит суду з медичної установи військовослужбовець ОСОБА_2 з 14.03.2025 року по 01.04.2025 року проходив курс медичної реабілітації.

Згідно довідок- розрахунків про стан заборгованості по аліментах станом на 01.02.2024 забогованість 28501,09 грн., станом на 01.12.2024 року заборгованість 71487,58 грн. , станом на 1.04.2025 року 94886,92 грн.

Згідно пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні він батька не пам`ятає і хотів би його побачити.

Виконавчий комітет Української міської ради затвердив Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мотивуючи наступним.

Спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Української міської ради 06 червня 2025 року (що підтверджується актом обстеження умов проживання від 06.06.2025 № 68) було встановлено, що малолітній ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_5 , вітчимом та молодшою сестрою. Житлово- побутові умови відповідають вимогам для перебування та проживання дітей, в квартирі чисто, облаштована всіма необхідними меблями та технікою. В дітей окрема спальна кімната, окремі спальні ліжка, місце для навчання, одяг та іграшки відповідно до віку, гаджети та література, що задовольняє потреби дитини в повному обсязі. Дитині створено належні умови для проживання та виховання.

17.06.2025, 16.07.2025 та 30.07.2025 питання щодо доцільності/не доцільності позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , 2017 року народження, розглядалось на засіданнях комісій з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Української міської ради за участю матері дитини, ОСОБА_6 .

Зі слів ОСОБА_1 батько не виконує свої батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, добровільно не допомагає матеріально, не приймає участі у вихованні сина та має заборгованість по сплаті аліментів в сумі майже 95 000 грн.

Громадянин ОСОБА_2 проходить військову службу в лавах ЗСУ, при телефонній розмові було з`ясовано, що громадянин заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина та бажає брати участь у його вихованні, однак матір дитини чинить йому перешкоди та не дає бачитись. Повідомив, що він вже шість років в ЗСУ та завжди вчасно сплачув аліменти, а оскільки останні півтора року знаходиться в батальоні резерву, через стан здоров`я, потребував операційного втручання, то заробітної плати не отримував, через що і не було відрахувань на аліменти та чекає поновлення на службу для отримання коштів.

Також зазначив, що після розлучення він звертався до органу опіки та піклування щодо участі у вихованні сина але колишня дружина заперечує щодо побачення та спілкування з сином.

Відповідно до проведеної діагностичної роботи психолога, малолітній ОСОБА_3 , рідного батька на малюнках не фіксує, що свідчить про те, що дитина не має взаємин з рідним батьком, контакт між рідним батьком та диною відсутній. В індивідуальній бесіді з психологом, дитина пояснила, що з батьком не має взаємин, не спілкується та ніколи не бачив батька. Теперішню сім`ю описує, як дружню, де має чудові відносини з вітчимом та молодшою сестрою, але найбільш значущою для дитини є мама.

Інших доказів, які б свідчили про неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дитини, заявниця ОСОБА_1 не надала.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.

Згідно до ст. 165 ч.1 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від ЗО березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення, поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного оглядку, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно статтей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно положень абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно.

Відповідно до ст.71 ч.2 ЗУ « Про виконавче провадження» , за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Позивач не надала доказів, що зверталась до державного виконавця по питанню звернення стягнення на майно боржника при наявності заборгованості по сплаті аліментів за перід більше ніж 3 місяці.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України позивач не довела, що батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків який має захворювання яке пов`язане з проходженням військової служби , розуміє необхідність сплатити заборгованість по сплаті аліментів виникнення якої пояснює своїм захворюванням і необхідністю лікування, вчиняв дії для виконання своїх батьківських обов`язків шляхом звернення до органу опіки і піклування рішенння якого на думку позивача на даний час не підлягає виконанню.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення га поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виховання дитини можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, при ухиленні батьків від виконання батьківських обов`язків, взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від Виконавчий комітет, як орган опіки і піклування, виходячи виключно з інтересів дитини, суд вважає, що немає необхідності у позбавленні батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тому в задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 164 ч.1 п.2, 165 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 263-265 ЦПК України,суд,-

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга позивачем подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 289 ЦПК України. Повний текст рішення складено 18.09.2025 року.

Суддя В.І. Кириченко