Суддя Попова В. О.
Справа № 646/725/25
Провадження № 2/644/2540/25
26.08.2025
26 серпня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Попової В.О.,
за участю секретаря судового засідання Плаксій К.А.,
представника позивача адвоката Мороз Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради,
про встановлення факту, що має юридичне значення,
Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Мороз Л.С. звернувся до суду з відповідним позовом, в якому з метою забезпечення реалізації прав дитини просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує та утримує дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов вмотивований тим, що позивач ОСОБА_1 з 13 жовтня 2016 року перебував із відповідачкою ОСОБА_2 у шлюбі, який розірвано 18.10.2024. Від шлюбу сторони мають двох синів : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони проживають окремо. Після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну позивач ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми та мамою ОСОБА_5 переїхали до Рівненської області, з 22 квітня 2023 року з дітьми та мамою проживають в АДРЕСА_1 . Син ОСОБА_6 є учнем Рівненської гімназії № 10 Рівненської міської ради. Син ОСОБА_7 відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 41 Рівненської міської ради. Позивач ОСОБА_1 з 18 жовтня 2023 року працює в ТОВ «Салма-фуд». Відповідачка проживає у с. Петрівка Куп`янського району Харківської області, життям дітей не цікавиться, матеріально дітям не допомагає, наміру переїхати у м. Рівне вона не має. Позивач самостійно несе всі витрати на утримання дітей, опікується їх духовним та фізичним розвитком. Позивач з синами проживає в квартирі, з ними проживає його мати, яка є бабусею дітей. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей задоволено; шлюб між сторонами розірвано; визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час у позивача виникла необхідність вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дітей, тому у зв`язку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 14 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 03 червня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на підтвердження факту самостійного виховання ним синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснив, що він тривалий час опікується спільними з відповідачкою дітьми, матеріально забезпечує їх, відвідує навчальний та медичний заклади, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей, в цьому йому допомагає його мати, бабуся хлопчиків. Позов спрямований на реалізацію ним як батьком своїх прав та на захист прав та інтересів дітей, в т.ч. оформлення документів щодо отримання допомоги на дітей, безперешкодного переміщення дітей та зняття з реєстрації без отримання на те нотаріальної/письмової згоди матері, яка з ними спільно не проживає. Просив задовольнити позов , проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала доводи, викладені в позовній заяві, наполягала на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, повідомлялась про день, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток за місцем її реєстрації/проживання. Заяв, клопотань від неї не надходило.
Таким чином, на підставі приписів ст.ст.128, 130-131 ЦПК України суд вважає, що відповідачка повідомлена належним чином.
Відповідачка з відзивом на позов до суду не зверталась. Заяв, клопотань та заперечень до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представники Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.
Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Позивач у справі ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_2 ; фактично проживає у АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать, відповідно, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 18 листопада 2016 року Чугуївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, та свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 12 жовтня 2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Сторони у справі перебували у шлюбі з 13 жовтня 2016 року; відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2024 року (справа № 569/3745/24) шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало законної сили.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2024 року (справа № 569/3745/24) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено: визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішення набрало законної сили 19.12.2024.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_5 показала, що позивач по справі - її син. З листопада 2021 року діти проживають без матері, батько позивач по справі забезпечує їх усім необхідним. Матеріально мати дітям не допомагає.

Вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, суд приходить до наступного...

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4-5, 12, 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Вказаний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палити Верховного Суду від 11.09.2024 справа №201/5972/22.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про встановлення факту самостійного виховання ним малолітніх синів : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мотивував тим , що встановлення факту самостійного виховання та перебування дітей на утриманні батька має для нього виключне юридичне значення для подальшої реалізації ним своїх прав та захисту прав та інтересів дітей, в т.ч. оформлення документів для дітей без отримання на те нотаріальної/письмової згоди матері, з якою діти спільно не проживають.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до уповноважених органів самостійно, як батько дітей з відповідними заявами та отримував відмови у вирішенні питань, щодо реалізації прав дітей без згоди на це матері, що може свідчити про наявність спору між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Даних про існування між батьками відповідного спору позовна заява та матеріали справи не містять.

Таким чином, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки встановлення факту одноосібного виховання дитини одним із батьків не може бути самостійною вимогою, а є однією з обставин, що встановлюється при розгляді спорів між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, наприклад щодо захисту права власності дитини, матеріального забезпечення дитини, отримання дитиною медичних або освітніх послуг, тощо.

Відтак, позовні вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 95, 141, 223, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 05.09.2025.

Суддя В.О. Попова