Справа №489/9908/24
Провадження № 22-ц/812/1379/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого -Яворської Ж.М.,

суддів:Базовкіної Т.М.,Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участі представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Микульшиною Г.А., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що він та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірвано.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2019 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття.

Однак, з дати ухвалення судом вказаного рішення істотно змінилися обставини, що мають значення при вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, а саме: змінився сімейний стан платника аліментів ОСОБА_2 .

Так, 29 грудня 2015 року він уклав шлюб з ОСОБА_6 . Від цього шлюбу народилась дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2020 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що він проживає разом із своїм батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є пенсіонером, внутрішньо переміщеною особою, інвалідом ІІІ групи і повністю перебуває на утриманні позивача.

Зважаючи на те, що змінився його майновий стан, так як він не отримує заробітну плату за місце своєї роботи, має на утриманні малолітню дитину, 2019 року народження, наявність на утриманні у нього непрацездатного батька, який має статус ВПО, він є волонтером, позивач вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду.

Зазначає, що він працював у ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект», отримував стабільний заробіток. Однак з 22 квітня 2022 року дію його трудового договору припинено, він не отримує заробітну плату взагалі, утримує непрацездатного батька, який має статус ВПО, він є волонтером, внаслідок чого його матеріальний стан значно погіршився та він не мав можливості сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_5 , що призвело до виникнення заборгованості по аліментам.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 01 грудня 2024 року заборгованість склала 98353 грн.79 коп.

Наведені ним обставини мають істотне значення та можуть бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частину його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2/489/986/19, виданим Ленінським районним судом м. Миколаєва, у розмірі 98 353,79 грн.

Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2025 року задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, стягнутих зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2019 року по цивільній справі № 489/761/19 (провадження № 2/489/986/19).

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Компенсовано ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд вважав, що обставини, передбачені ст. 192 СК України, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Врахувавши, що позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які мають право на достатній життєвий рівень і позивач згідно закону зобов`язаний їх утримувати, з метою якнайкращого забезпечення інтересів всіх дітей позивача, які мають рівні права на утримання від батька, приймаючи до уваги наявність підстав для зменшення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів на утримання його сина ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/5 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду по даній справі законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

На думку суду, зміна розміру стягнутих аліментів, який був встановлений рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2019 року, у повній мірі відповідає вимогам закону щодо забезпечення достатнього рівня життя, фізичного, інтелектуального, духовного і соціального розвитку дитини та прожитковому мінімуму, встановленому законом, для дітей відповідного віку.

Щодо вимог про звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам, то суд вважав, що вони не підлягають задоволенню.

Зазначив, що заборгованість за аліментами виникла не через настання у позивача непереборних складних життєвих обставин, а через тимчасове зупинення дії його трудового договору, що мало наслідком припинення нарахування заробітної плати. Між тим, починаючи з 04 листопада 2024 року дію трудового договору позивача поновлено, та єдиною причиною відсутності у нього доходу (не нарахування заробітної плати) є відсутність ОСОБА_2 на робочому місці. Тобто за існування реальної можливості отримування доходу та погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина позивач не користується нею з суб`єктивних причин, оскільки вважає, що здійснення волонтерської діяльності є більш важливим, ніж забезпечення базових потреб його дитини (у харчуванні, лікуванні, придбанні одягу, навчанні, розвитку, тощо).

Посилання позивача на те, що він несе витрати на утримання свого батька пенсіонера, який є інвалідом ІІІ групи, на думку суду, не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини до матеріалів справи не долучено: не зазначено розміру пенсії, яку отримує його батько, розмір фактичних витрат ОСОБА_2 на його утримання, доказів спільного проживання в період виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Більш того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази на підтвердження родинних зв`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_9

ОСОБА_2 не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, та посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, просив про його скасувати в цій частині та ухвалення нового рішення, про задоволення цих позовних вимог - звільнивши його від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла з квітня 2022 року та по день винесення рішення.

Так, в апеляційній скарзі посилався на ті ж обставини, які зазначав у позовній заяві. Звертав увагу, що у зв`язку iз збройною агресією російської федерації проти України мiж ним та підприємством було тимчасово зупинено дію його трудового договору, що i є непереборними обставинами.

Наголошував, що до початку повномаштабного вторгнення він сплачував алiменти, але після зупинення трудового договору у зв`язку з вiйною у нього виникли непереборні складні обставини. Отже, втрата роботи у зв`язку з зупиненням трудового договору і є непереборною життєвою обставиною, оскільки це сталося через війну.

Крім того, заборгованість виникла саме від початку військової агресії та тимчасового зупинення трудового договору.

Зазначав, що пенсія його батька ніяким чином не відноситься до питання звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, так само як і підтвердження родинних відносин з батьком.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що на час виникнення заборгованості по аліментам спільно з ним проживали його дружина та син.

У квітні 2022 року він з дружиною, сином та батьками змушені були виїхати до м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, що підтверджується довідками ВПО. Він не ставав на облік як внутрішньо-переміщена особа, оскільки відразу влаштувався водієм до Благодійної організації "Дзига", що підтверджується посвідченням волонтера (звертає увагу суду, що посвідчення волонтера оновлюються щороку, а тому надати попередні копії посвідчень у нього немає можливості).

Наголошує, що саме в період виникнення заборгованості по аліментам якраз і були обставини, які від нього не залежали: війна і зупинення трудового договору.

У відзиві представник ОСОБА_3 адвокат Сурикова І.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися, їх неявка в силу частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Відповідно до поданої позивачем заяви, останній просив розглядати справу без його участі, вимоги викладені в апеляційній скарзі повністю підтримує та просить про їх задоволення.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнала, просила залишити рішення суду в оскаржуваній частині без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи, під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, позивачем до апеляційної скарги додано копію його паспорта, довідки про взяття на облік ВПО ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідоцтво про народження ОСОБА_12 .

Також до суду надійшли додаткові пояснення та долучено до них копія висновку №521 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, виданий 30.07.2025 року ОСОБА_11 .

З наведеного вбачається, що при поданні апеляційної скарги та додаткових пояснень позивачем надано додаткові докази, які не надавалися суду першої інстанції, без клопотання про їх доручення, без зазначення причин, що об`єктивно не залежали від нього щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники процесу посилаються в апеляційній скарзі. Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає долучені до апеляційної скарги та додаткових пояснень документи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру аліментів сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 2009 року, який рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2013 року було розірвано( а.с. 69-71).

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2019 року справа № 489/761/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів стягнуто з останнього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття (а.с. 69-71).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 23 вересня 2024 року, виконаного державним виконавцем Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно виконавчого листа № 2/489/986/19 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 31 серпня 2024 року (за період з травня 2022 року по серпень 2024 року) становить 100 674,00 грн. (а.с. 15), а до розрахунку заборгованості по аліментам станом на 06 грудня 2024 року, виконаного державним виконавцем Першого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса), ВП № 60743772, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01 грудня 2024 року складає 77 743,62 грн. При цьому в період з червня 2022 року по листопад 2024 року жодних виплат в рахунок сплати аліментів боржником здійснено не було (а.с.17-19).

Згідно повідомлення Першого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) від 06 грудня 2024 року за вих. № 57102 за виконавчим листом № 2/489/986/19 про стягнення аліментів зі ОСОБА_2 заборгованість по аліментам станом на 01 грудня 2024 року становить 77 743,62 грн., штраф - 12 835,80 грн., виконавчий збір - 7 774,37 грн., загальна сума - 98 353,79 грн. (а.с. 16).

Постановою державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06 лютого 2020 року за виконавчим провадженням № 60743772, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , які він отримує у ДП «НВКГ» «Зоря» - «Машпроект» (а.с. 28).

29 грудня 2015 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_13 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилась дитина - син ОСОБА_7 (а.с. 6).

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2020 року по справі № 489/6543/19 (провадження № 2/489/1056/20) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 з останнього стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 грудня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття; стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дружини в у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10 грудня 2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку - ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 9-10).

Згідно повідомлення АТ «НВКГ» «Зоря» - «Машпроект» від 25.10.2024 за вих. № 04/2-130 ОСОБА_2 працює у товаристві з 29 серпня 2006 року, займана посада - слюсар із складання металевих конструкцій 4 розряду, складально-зварювальний цех № 30.

Згідно із наказом від 22.04.2022 № 82-01-ОС «Про призупинення дії трудових договорів працівників з 25.04.2022 була призупинена дія трудового договору зі ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу від 25.10.2024 № 339-01-ОС «Про скасування призупинення дії трудового договору» з 04.11.2024 відновлюються трудові відносини зі ОСОБА_2 (а.с. 22).

У відповідності до звітів про здійснені відрахування та виплати щодо ОСОБА_2 , наданих АТ «НВКГ» «Зоря» - «Машпроект», в період з лютого 2020 року по квітень 2022 року включно зі ОСОБА_2 здійснювались утримання аліментів в розмірі частина від доходу щомісячно; з травня 2022 року по вересень 2024 року будь-яких відрахувань в рахунок оплати аліментів не виконувалось, оскільки ОСОБА_2 не отримував заробітну плату (а.с. 23-27).

Факт неотримання ОСОБА_2 заробітної плати в період з травня 2022 року по грудень 2024 року підтверджується також довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-7 (а.с. 29-31) та ОК-5 (а.с. 32-35).

Згідно повідомлення АТ «НВКГ» «Зоря» - «Машпроект» від 01.05.2025 за вих. № 10-2276 з 25.04.2022 по 04.11.2024 дію трудового договору між товариством та ОСОБА_2 було призупинено, у зв`язку з чим у вказаний період відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 не здійснювались; 04.11.2024 дію трудового договору між товариством та ОСОБА_2 було поновлено. Проте у зв`язку із відсутністю ОСОБА_2 на робочому місці, станом на дату надання цієї відповіді нарахування заробітної плати ОСОБА_2 . Товариством не здійснюється (а.с. 88).

У відповідності до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_9 є пенсіонером, отримує пенсію за віком (а.с. 12). Згідно довідки до акта огляду МСЕК № 000116 ОСОБА_9 є інвалідом ІІІ групи безстроково (а.с. 13).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.04.2022 ОСОБА_9 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 102).

При цьому згідно довідки переселенця № 4811- ОСОБА_2 з 19.10.2022 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 65, зворотня сторона).

У відповідності до довідки від 22.04.2025 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 104).

06.12.2024 року Благодійною організацією «Благодійний фонд «Дзиґа», видано посвідчення на ім`я ОСОБА_12 (а.с. 101).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам, суд першої інстанції не вбачав підстав для їх задоволення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та зібраним у справі доказам з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

З пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року вбачається, що суд у випадках, передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

Тому повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Тобто з аналізу даної правової норми вбачається, що питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Такі ж висновки викладені Верховним Судом, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 343/860/17, у постанові від 1 серпня 2018 року у справі N 344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі N 592/2683/17.

Відповідно до проведеного Першим відділом ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розрахунку заборгованості за виконавчим листом № 2/489/986/19 про стягнення аліментів зі ОСОБА_2 заборгованість по аліментам станом на 01 грудня 2024 року за період з квітня 2022 року по листопад 2024 року становить 77 743,62 грн., яка виникла не через настання у позивача непереборних складних життєвих обставин, а через тимчасове зупинення дії його трудового договору, що мало наслідком припинення нарахування заробітної плати. За цей час позивач не сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_5 взагалі (а.с. 16).

В обґрунтування позовних вимог в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з квітня 2022 року по грудень 2024 року позивач посилався на те, що оплатити вказану суму він не має можливості ні на теперішній час, ні в майбутньому, оскільки він займається волонтерською діяльністю, яка не приносить йому доходу; заробітної плати не отримує. Також зазначав, що на його утриманні перебуває батько інвалід ІІІ групи, пенсіонер.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що втрата роботи у зв`язку із зупиненням трудового договору через введення воєнного стану в Україні, і є непереборною життєвою обставиною, яка слугує підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам.

Однак посилання позивача на зупинення трудового договору, не може бути тією істотною обставиною, в розумінні частини другої статті 197 СК України, яка б дозволяла суду звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, оскільки сам факт зупинення дії трудового договору, не свідчить про відсутність можливості позивача працевлаштуватися, адже є працездатною особою як за віком, так і за станом здоров`я, матеріали справи не містять відомостей про наявність в нього жодних протипоказань щодо працевлаштування, відтак останній має можливість працевлаштуватися.

Вказуючи на відсутність роботи, при цьому, усвідомлюючи свій обов`язок утримувати дитину на належному рівні до досягнення нею повноліття, відомостей щодо спроб працевлаштування не навів і жодними доказами не підтвердив.

Більш того, починаючи з 04 квітня 2024 року дію трудового договору позивача поновлено, та єдиною причиною відсутності у нього доходу (не нарахування заробітної плати) є відсутність ОСОБА_2 на робочому місці. Тобто за існування реальної можливості отримування доходу та погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина позивач не користується нею з суб`єктивних причин, оскільки вважає, що здійснення волонтерської діяльності є більш важливим, ніж забезпечення базових потреб його дитини (у харчуванні, лікуванні, придбанні одягу, навчанні, розвитку, тощо).

Доказів про наявність у позивача тяжкої хвороби, останній до суду не надав.

Посилання позивача на те, що він несе витрати на утримання свого батька пенсіонера, який є інвалідом ІІІ групи, не заслуговують на увагу, оскільки не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам.

Аргументи позивача в апеляційній скарзі на те, що він у квітні 2022 року разом з дружиною, сином та батьками змушені були виїхати до м. Кам`янець-подільський Хмельницької області, та його працевлаштування до Благодійного фонду «Дзиґа» також не можуть слугувати підставами для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Отже наведені позивачем у позові та апеляційній скарзі обставини не є істотними, і не впливають на обов`язок батька утримувати свою дитину та, відповідно, не є підставою для звільнення від заборгованості за аліментами.

З огляду на вказане, колегія суддів доходить висновку, що обставини, наведені стороною позивача як підстави для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, не можуть вважатися обставинами, визначеними у частині другій статті 197 СК України, за яких необхідно було б звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам, оскільки доказів наявності у нього тяжкої хвороби або інших обставин, які б перешкоджали йому отримувати дохід, утримувати дитину від першого шлюбу, тобто наявності об`єктивних обставин, які б вплинули на його матеріальне становище та унеможливили виконання позивачем зобов`язання зі сплати аліментів в зазначений ним період, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення її від сплати заборгованості по аліментах, які стягнуті з нього за рішенням суду, а тому дійшов вірного висновку про відсутність підстав, передбачених частиною 2 статті 197 СК України, для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду в цій частині і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивачки з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 19 вересня 2025 року