Справа № 347/1113/24
Провадження № 22-ц/4808/1300/25
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.М., Томин О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тарасенка Василя Сергійовича на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Крилюк М.І. у м. Косів, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 2005 по 2017 рік. Від зазначеного шлюбу народилося четверо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Косівського районного суду від 10.11.2017 у справі № 347/286/17 шлюб між сторонами було розірвано. Суд визначив місце проживання дітей наступним чином: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишені на проживання з матір`ю, ОСОБА_2 ; ОСОБА_4 з батьком, ОСОБА_1 ..

Відповідач не погодився з цим рішенням і оскаржував його, вимагаючи визначення місця проживання всіх дітей разом із ним. Проте постановою Верховного Суду України від 25.04.2018 у справі № 347/286/17 рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Станом на дату подання позову дочка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) досягла повноліття. Інші діти фактично проживають відповідно до рішення суду: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із матір`ю, ОСОБА_9 із батьком. Водночас позивач підтримує добрі стосунки з дочкою ОСОБА_9 , бере участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Натомість відповідач не виявляє участі в утриманні та вихованні дітей, які проживають із матір`ю.

Також на утриманні позивача перебуває дочка від іншого чоловіка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Всі діти мешкають разом із матір`ю у селі Текуча, у домогосподарстві її співмешканця ОСОБА_11 .

Оскільки відповідач не забезпечує належного матеріального забезпечення для дітей, основний тягар їх утримання покладений на матір. Через відсутність взаєморозуміння між сторонами врегулювати спір у позасудовому порядку не вдалося. Тому, з метою найкращого забезпечення інтересів дітей, позивачка просила суд ухвалити рішення щодо визначення розміру аліментів.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі по 3 000 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дати подачі заяви та до досягнення ними повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 211 грн.20 коп судового збору.

Стягнення аліментів розпочато з 15.05.2024р.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тарасенко В.С. подав апеляційну скаргу, вважає вказане рішення суду першої інстанції таким, що підлягає зміні з підстав неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача не враховано, що останній є інвалідом третьої групи загального захворювання, якому згідно з актом огляду МСЕК протипоказана важка фізична праця, а тому він обмежений у можливості мати постійне джерело доходу із стабільним рівнем оплати праці.

Також вказує, що поза увагою суду залишився той факт, що єдиним джерелом доходів відповідача є лише його пенсія. При цьому, розмір цієї пенсії є невеликим, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доходи відповідача і це позбавляє його можливості сплачувати аліменти у розмірі, який був визначений оскарженим рішенням суду.

Крім того, судом не взято до уваги факт здійснення відповідачем фактичних витрат на утримання спільної із позивачем повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка на даний час є студенткою Івано-Франківського фахового коледжу технологій та бізнесу, не має самостійних джерел доходу, а також ту обставину, що до досягнення нею повноліття саме відповідач здійснював її утримання.

Враховуючи вищевказане, вважає, що рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 у справі є таким, що підлягає зміні, що полягає в зменшенні розміру аліментів з 3000 грн. на кожну дитину до 1598 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дати подання позовної заяви та до досягнення ними повноліття.

Позивач не скористалася своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що під час перебування сторін у шлюбі у них народилося четверо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Копії свідоцтв про народження (а.с.811) підтверджують, що батьком дітей є відповідач ОСОБА_1 .

Рішенням Косівського районного суду від 10.11.2017 у справі № 347/286/17 (а.с. 1213) шлюб між сторонами було розірвано. Вказаним рішенням також визначено місце проживання дітей: ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з матір`ю, позивачкою у справі, ОСОБА_2 , а ОСОБА_9 з батьком, відповідачем. Зазначене рішення залишено без змін постановою Верховного Суду України від 25.04.2018 (а.с. 1417).

На час розгляду справи одна зі спільних дітей сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітньою. Фактично діти проживають відповідно до рішення суду: ОСОБА_7 і ОСОБА_8 із позивачкою, ОСОБА_9 з відповідачем.

Встановлено, що позивачка фактично здійснює повне утримання трьох дітей, батьком яких є відповідач, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 10.05.2024 року (а.с.18) та характеристикою, наданою виконавчим комітетом Яблунівської селищної ради (а.с.19). Також на її утриманні перебуває ще одна малолітня дитина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд, задовольняючи позов, встановив, що обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей випливає з положень діючого законодавства. При визначенні розміру аліментів суд врахував факт проживання двох малолітніх дітей з матір`ю; вік дітей, матеріальний стан позивача, вартість життя на теперішній час та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дітей, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач має достатні фізичні та правові можливості для виконання батьківських обов`язків щодо утримання дітей. Ураховуючи встановлений із 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 гривень, сума заявлених аліментів по 3000 грн щомісячно на кожну дитину є обґрунтованою, помірною та такою, що відповідає найкращим інтересам дітей.

Апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів, суд вважає недоцільним.

При винесені рішення, суд враховує рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а також, те що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції врахувавши вимоги ст. 182 СК України дійшов до законного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей у розмірі по 3 000 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дати подачі заяви та до досягнення ними повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки визначений розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості.

Позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Встановлено, що відповідач є інвалідом третьої групи з 16 вересня 2011 року за загальним захворюванням, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (а.с. 51). Однак даних про непрацездатність відповідача матеріали справи не містять.

Колегія суддів зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частково визнаючи позовні вимоги, відповідач посилався на те, що є інвалідом 3 групи, не працевлаштований, здійснює фактичні витрати на утримання спільної з позивачем доньки ОСОБА_4 , яка є студенткою, тому з урахуванням стану здоров`я та майнового стану, погоджується сплачувати аліменти в мінімально можливому розмірі 1598 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Проте, встановивши всі обставини та дослідивши надані докази, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має обов`язок утримувати неповнолітніх дітей, є чоловіком працездатного віку, не довів обставини, що беззаперечно перешкоджають надавати утримання в розмірі, заявленому позивачем, з урахуванням його стану здоров`я. Та обставина, що відповідач є інвалідом 3 групи, не свідчить про неможливість працевлаштуватись, та не звільняє його від сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення потреб дітей. Тому суд обґрунтовано вважав, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 3 000 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дати подачі заяви та до досягнення ними повноліття.

Висновок суду про визначення розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 3 000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи, не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення, оскільки суд першої інстанції брав до уваги ці обставини при ухваленні рішення, крім того, факт інвалідності не свідчить про повну втрату працездатності відповідача та неможливість працевлаштуватися.

При цьому, колегія суддів наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум становить: для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, та саме на батьків покладено відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України та забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину/дітей, надавати їй/їм можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати захист і піклування, які необхідні для її/їх благополуччя. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку не заборонено законом та буде відповідатиме якнайкращим інтересам дітей.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Суд апеляційної інстанції також відмічає, що виховування дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного з батьків у цьому випадку на матір, що є підставою для відступу від рівності мінімального розміру половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в бік збільшення розміру стягнення розміру аліментів з батька (відповідача у справі).

Крім того, як на підставу відмови у повному задоволенні позовних вимог, відповідач вказує, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 3000 гривень, оскільки він матеріально утримує повнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Колегія суддів звертає увагу, що на момент подання апеляційної скарги відповідачем не наведено жодного обґрунтування і не надано будь-яких доказів щодо здійснення ним витрат на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що позбавляло б його можливості сплачувати аліменти на двох неповнолітніх дітей саме у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Суд першої інстанції при визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільних неповнолітніх дітей, на думку колегії суддів, діяв в інтересах дітей, виходив з обов`язку батьків забезпечувати неповнолітніх дітей та дбати про їх необхідний та достатній рівень життя.

Згідно з правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Василя Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

О.О.Томин