Провадження №: 2-з/752/38/25
У Х В А Л А

23 вересня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., при секретарі Осадчук А.В., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Лихолат Ольги Ярославівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи Міністерство оборони України, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу державної влади та відновлення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи Міністерство оборони України, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу державної влади та відновлення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості.

Представник позивача - адвокат Лихолат Ольга Ярославівна звернулася до суду із заявою про забезпечення вищезазначеної позовної заяви шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю, що одночасно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_3.

Заява обгрунтувана тим, що предметом спору по даній справі є визнання незаконним наказу Міністерства юстиції України № 632/5 від 16.02.2023 про скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень від 18.07.2022 №64214219, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлією Володимирівною та скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень віл 17.08.2022 №64524017, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Наталією Ігорівною, яким незаконно позбавлено позивача права власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У скарзі Міністерства оборони України до Міністерства юстиції України №407/1495 від 30.12.2022 та у винесеному за результатами розгляду даної скарги наказі Міністерства юстиції України, вказується: «Згідно з інвентаризаційною відомістю та генеральним планом військового містечка № НОМЕР_1 гарнізону АДРЕСА_1 технічна будівля літера Є площею 346,1 кв.м обліковується під номером 9. Водночас, в результаті співставлення двох технічних паспортів - на технічну будівлю, літера Є, загальною площею 346,1 кв.м, яка є складовою частиною комплексу будівель військового містечка № НОМЕР_1 гарнізону АДРЕСА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлову будівлю, літера А, загальною площею 298,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що за конфігурацією та технічними характеристиками будівлі за вказаними адресами є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна (по технічних планах двох технічних паспортів конструктивні елементи будівлі та їх розміщення однакові).»

Також позивачу стало відомо, що дана нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка ніби то відповідає адресі: АДРЕСА_3, в березні 2024 року (вже під час розгляду справи в суді) була виставлена на платформу Електронна система публічних закупівель Prozorro та передана оренду.

Враховуючи викладене, є достатні підстави вважати, що дана нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди позивача може бути відчужена на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Крім того, ст. 150 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Так, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи Міністерство оборони України, ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу Міністерства юстиції України № 632/5 від 16.02.2023 про скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень від 18.07.2022 №64214219, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Юлією Володимирівною та скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень віл 17.08.2022 №64524017, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Наталією Ігорівною, яким незаконно позбавлено позивача права власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, вказана обставина сама по собі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем.

В той же час обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову та як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову необхідно встановлювати у судовому засіданні на підставі відповідних доказів.

Заявником не доведено тієї обставини, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Так, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту можливих заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, передчасною, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача - адвоката Лихолат Ольги Ярославівни про забезпечення позову залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Суддя А.О. Митрофанова