Справа № 204/7407/24
Провадження № 2/204/303/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

представника ОСОБА_1 адвокатки Романчук Л.Г., Галли О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження об`єднану цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки про отримання грошових коштів безгрошовою, -

У С Т А Н О В И В:

31 липня 2024 року ОСОБА_1 , через представницю, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , із вимогою стягнення боргу за розпискою (том 1, а. с. 1-4).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 січня 2022 року позивач надав у позику відповідачу 500 000 гривень, про що останнім складено відповідну розписку. Вказано, що відповідач зобов`язався повернути позику до 25 лютого 2022 року, однак станом на день звернення з даним позовом до суду, взятих на себе за договором позики (розпискою) зобов`язань з повернення грошових коштів не виконав, у зв`язку з чим позивач прохає суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за розпискою у сумі 500 000 гривень, разом із судовим збором та витратами на правову допомогу.

Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (том 1, а. с. 26 та на звороті).

02 вересня 2024 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 06 серпня 2024 року, позивачем усунуто (том 1, а. с. 28-32).

Ухвалою суду від 06 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 14 годину 20 хвилин 10 жовтня 2024 року (том 1, а. с. 36).

20 січня 2025 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (том 1, а. с. 70-71), в якому він позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує.

В обґрунтування відзиву зазначає, що він з позивачем особисто не знайомий, ніколи його не бачив та не спілкувався з ним по телефону. Стверджує, що про позивача знає з його сторінки у Facebook, де зазначено, що він працює в ЮГ КОНТРАКТ (ЮК Дистрибюшин). Вказує, що він так само, як і позивач є підприємцем, раніше займався реалізацією побутової техніки у м. Волноваха, куди йому її поставляли особи, які працювали у позивача. Стверджує, що станом на 26 січня 2022 року він був у м. Волноваха, а позивач знаходився у м. Києві, тому вони ніяк не могли укласти даний договір позики. Натомість, написання ним вказаної розписки було пов`язано зі здійсненням його господарської діяльності, зокрема саме з поставкою йому товару до його магазину, але оскільки товар був привезений частково, то менеджер запропонував йому написати цю розписку, різниця в сумі складала 71 152 гривні. При цьому, зазначає, що менеджер його запевнив, що після поставки цього товару він отримає накладну на суму поставленого товару, а він поверне йому розписку. В той же час зазначає, що накладну йому видали на суму 428 847 гривень, а різницю не повернули. Потім почалася війна, і він був вимушених поїхати з міста, бо внаслідок ворожого обстрілу в нього не лишилося ані житла, ані магазину з документами та технікою. Вказує, що дані позовні вимоги обґрунтовуються розпискою про грошові зобов`язання, яких фактично не існувало, реальної передачі грошових коштів не було, а всі питання господарської діяльності вирішуються в господарському суді. Стверджує, що дана розписка є безгрошовою, а тому в позові повинно бути відмовлено.

20 січня 2025 року ОСОБА_2 також звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , із вимогами про визнання розписки безгрошової (том 1, а. с. 77-80).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з ОСОБА_1 особисто не знайомий, ніколи його не бачив та не спілкувався з ним по телефону. Вказує, що написання спірної розписки від 26 січня 2022 року було пов`язане зі здійсненням господарської діяльності, зокрема саме з поставкою йому товару до його магазину, але оскільки товар був привезений частково, то менеджер запропонував йому написати цю розписку. При цьому, зазначає, що менеджер ОСОБА_1 запевнив його, що написання спірної розписки є лише формальністю і направлене виключно на забезпечення гарантій розрахунків між суб`єктами господарювання, що після поставки йому цього товару він отримає накладну на суму поставки, а він поверне йому розписку. При цьому, зазначає, що згідно накладної, яка була надана йому пізніше, ОСОБА_1 було поставлено йому товару не на 500 000 гривень, а на 428 847 гривень, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунку № 579 від 25 грудня 2024 року та суттєво відрізняється від реальної вартості товару. Вважає, що така спроба ОСОБА_1 разом з його менеджерами ввести його в оману, щоб в подальшому отримати 80 000 гривень прибутку та уникнути сплати податків, є шахрайством. Звертає увагу на те, що самі обставини виникнення цих позовних вимог, вказують на те, що це не єдина справа, на якій ОСОБА_1 заробляє гроші не чесним шляхом, та обманює осіб, які з ним працюють (вказує, що в реєстрі судових рішень таких більше 20 справ, в тому числі справа № 204/1119/23). Вказує, що дані позовні вимоги обґрунтовуються розпискою про грошові зобов`язання, яких фактично не існувало, реальної передачі грошових коштів не було, а всі питання господарської діяльності вирішуються в господарському суді. Стверджує, що дана розписка є безгрошовою, а тому прохає суд визнати її такою в судовому порядку.

Ухвалою суду від 23 січня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (том 1, а. с. 106 та на звороті).

31 січня 2025 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 23 січня 2025 року, ОСОБА_2 , усунуто (том 1, а. с. 108-132).

04 лютого 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представниці ОСОБА_1 адвокатки Романчук Л.Г. (том 1, а. с. 133-146), в яких вона зазначає про те, що твердження ОСОБА_2 у відзиві є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Крім того, зазначає, що доводи ОСОБА_2 не підтверджені жодними належними, достатніми та допустимими доказами. Також звертає увагу на позиції Верховного Суду від 24 лютого 2016 року № 6-50цс16, від 03 квітня 2024 року у справі № 279/3812/21 та від 29 листопада 2024 року у справі № 589/4601/21 згідно з якими письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Тому прохає суду врахувати вказане при вирішенні даної справи. Разом з цим, прохає суд поновити строки на надання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки безгрошової, прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, присвоївши справі № 204/7407/24 (том 1, а. с. 169 та на звороті).

12 травня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представниці ОСОБА_1 адвокатки Романчук Л.Г. на зустрічну позовну заяву(том 1, а. с. 198-201), в яких вона позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує.

В обґрунтування відзиву на зустрічну позовну заяву зазначає, що твердження ОСОБА_2 про відсутність дати отримання ним 500 000 гривень та написання спірної розписки з метою забезпечення гарантії здійснення розрахунків, не відповідає дійсності. Вказує, що спірна розписка датована 26 січня 2022 року, а оскільки договір позики є укладеним з моменту передачі грошей, після чого боржником надається розписка, то вказане свідчить про отримання ОСОБА_2 даних коштів. При цьому, вказує на те, що доводи ОСОБА_2 про написання спірної розписки для забезпечення наче б то гарантій розрахунків та про те, що ОСОБА_1 «…заробляє гроші нечесним шляхом, та обманює осіб з якими працював…» є безпідставними та нічим не підтвердженими, а його посилання на судове рішення у справі № 204/1119/23, є виключно перейманням моделі захисту, яка є абсолютно неспроможною. Крім того, вважає, що рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця. Тому прохає суду у задоволенні позаочних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні представниця ОСОБА_1 адвокатка Романчук Л.Г., позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити, обґрунтування надала аналогічні тексту позовної заяви та пояснень ОСОБА_1 , стосовно походження спірних грошових коштів, зокрема те, що останній працює у ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШИН» на посаді директора Департаменту дистрибуції з 19 липня 2021 року по теперішній час. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 заперечувала в повному обсязі, прохала суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі, обґрунтування надала аналогічні тексту відзиву на зустрічну позовну заяву.

У судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги за первісним позовом не визнав, проти їх задоволення заперечував, обґрунтування надав аналогічні тексту відзиву на позовну заяву. Стверджував, що написання спірної розписки від 26 січня 2022 року було пов`язане із здійсненням господарської діяльності, зокрема саме з поставкою йому компанією, яку представляв/очолював ОСОБА_1 товару до його магазину. Зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити, обґрунтування надав аналогічні тексту зустрічної позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, перевіривши фактичні обставини справи наданими до неї письмовими доказами, суд доходить висновку про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 січня 2022 року ОСОБА_2 склав розписку про те, що він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 500 000 гривень, які зобов`язується повернути у строк до 25 лютого 2022 року (а. с. 10). Вказана розписка написана власноруч, із зазначенням у верхньому правому кутку дати 26 січня 2022 року, а внизу під текстом прізвища, ім`я та по-батькові відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом та проставлений підпис.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search, вбачається, що ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), до 28 квітня 2022 року був фізичною особою-підприємцем та здійснював свою діяльність за основним кведом 47.41 роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах, за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки ТОВ «ЮК «ДИСТРИБЬЮШН» (ЄДПРОУ 37502437) № 03-21/08-2025 від 21 серпня 2025 року (том 2, а. с. 31) та наказу (розпорядження) № 433-к від 16 липня 2021 року (том 2, а. с. 30 на звороті) вбачається, що ОСОБА_1 , з 19 липня 2021 року працює у ТОВ «ЮК «ДИСТРИБЬЮШН» на посаді директора Департаменту дистрибуції з посадовим окладом 8 900 гривень.

З накладних №№ 100139 від 10 січня 2022 року, 1002712 від 10 лютого 2022 року, 1802598 від 18 лютого 2022 року, 2401626 від 24 січня 2022 року, 0802617 від 08 лютого 2022 року, 0302665 від 03 лютого 2022 року, 100138 від 10 січня 2022 року (том 1, а. с. 210-217) вбачається, що постачальник ТОВ «ЮК «ДИСТРИБЬЮШН» () постачало повари отримувачу ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

У судовому засіданні, що відбулося 23 квітня 2025 року свідок ОСОБА_3 , пояснив, що він працював у ФОП ОСОБА_2 до лютого 2022 року, у магазині з продажу техніки. Вказав, що у магазині ОСОБА_2 він займався прийняттям товарів за накладними, звіркою його кількості, а після віддавав, надані йому раніше ОСОБА_2 , гроші за нього. Зазначив, що участі у складанні, підписанні договорів/документів він не брав, але прізвище « ОСОБА_4 » чув. Про існування розписки знав, але участі при її складанні не брав. Вказав, що магазин ОСОБА_2 згорів внаслідок військової агресії рф, разом з його трудовою книжкою, тому ОСОБА_2 припинив свою діяльність.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Приписами ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2019 року прийнятій за результатами розгляду справи № 127/23144/18 дійшла висновку, що однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

З огляду на викладене з урахуванням того, що спір виник між суб`єктами господарювання, що вказує на можливість його віднесення до господарського, суд доходить переконливого висновку, що розгляд даної справи не може бути проведено за правилами ЦПК України, а підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги те, що позивач, будучи директором Департаменту дистрибуції ТОВ «ЮК «ДИСТРИБЬЮШН», тобто суб`єктом господарювання, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , який на момент складання спірної розписки від 26 січня 2022 року, був фізичною особою-підприємцем, а сама розписка складена останнім з метою забезпечення гарантії здійснення розрахунків за господарською діяльністю, суд дійшов висновку про те, що такі вимоги не можуть бути розглянуті у порядку цивільного судочинства, оскільки підлягають розгляду за правилами господарського судочинства. Тому, через те, що провадження у справі вже відкрито, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити з тих підстав, що вказані вимоги не підлягають розгляду у заявленому позивачем порядку.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 255, 260-261, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в об`єднаній цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання розписки про отримання грошових коштів безгрошовою закрити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів зо дня її проголошення або протягом 15 днів зо дня отримання її копії учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів зо дня її проголошення або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна