Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2093/24 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Категорія 46 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/2093/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Заставний Роман Андрійович

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мельника О.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну смертю сина ОСОБА_3 , внаслідок ДТП в розмірі 154 000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.05.2024 близько 00 год. 40 хв., водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz GL350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Київ - Чоп», на 85 км. + 913 м. вказаної автодороги, в с. Кочерів Радомишльської ТГ Житомирського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події. 11 квітня 2024 року за фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104.

Постановою слідчого СВ відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітана поліції Кухарського П.М. від 31.07.2024 року, кримінальне провадження за №0000104 від11.05.2024 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Зазначає, що у зв`язку зі смертю сина в результаті ДТП, позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у перенесених нею моральних та нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчяться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках.

Право потерпілої на відшкодування моральної шкоди визначено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та дорівнює 96 000,00 гривень.

Проте, на думку позивача, розмір страхового відшкодування моральної шкоди розрахований у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є співмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 250 000,00 грн.

Таким чином, з огляду на те, що станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 154 000,00 грн. (з розрахунку: 250 000,00 грн. - 96 000,00 грн.), яка залишається не відшкодованою, яку позивач і просить стягнути з відповідача.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин. Однак не в повній мірі врахував характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у її життєвих обставинах, оскільки смерть сина спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання та відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті матері неможливо, а тому висновок суду першої інстанції про те, що втрати немайнового характеру позивача повністю покриваються страховим відшкодуванням є помилковим. Крім того, районний суд не звернув увагу на поведінку відповідача, який також як і загиблий пішохід ОСОБА_3 порушив Правила дорожнього руху та невірно застосував положення ст.1193 ЦК України, яка передбачає, що допущена груба необережність потерпілого є лише підставою для зменшення розміру моральної шкоди, однак не виключає відповідальності за заподіяну шкоду.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона відповідача не скористалась.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справ встановлено, що 11 травня 2024 року близько 00:40 на 85км + 913м кілометрі автодороги «Київ-Чоп» в с. Кочерів Радомишльської ТГ Житомирського району Житомирської області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GL350» р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода, який, будучи у стані алкогольного сп`яніння, переходив проїзну частину дороги зліва на право у невідведеному для цього місці.Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 49 років, про що 20.05.2024 складено актовий запис №4134 (а.с.11).

Відповідно до довідки про причину смерті форми №106/о №718, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: травма голови, тулубу, кінцівок (а.с.12).

За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 квітня 2024 року за № 0000104.

Постановою від 31.07.2024 слідчого СВ відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітана поліції Кухарського П.М. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 11.05.2024, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.9-10).

Вказаною постановою встановлено, що в даній дорожній обстановці, відповідно до заданих вихідних даних, водій автомобіля «Mercedes-Benz GL350», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 у всіх варіантах не мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода. З технічної точки зору, відповідно до заданих вихідних даних та згідно проведеного дослідження, причиною виникнення даної ДТП в наведених умовах дорожнього руху слід вважати наявність пішохода на смузі руху автомобіля «Mercedes-Benz GL350», реєстраційний номер НОМЕР_1 на відстані меншій за відстань, яка необхідна для застосування водієм ОСОБА_2 технічних заходів відповідно до вимог пункту 12.3 ПДР України. Таким чином у ході досудового розслідування встановлено, що пішохід ОСОБА_3 загинув по власній недбалості та необережності, в результаті грубого порушення вимог Правил дорожнього руху України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши моральні страждання матері загиблого ОСОБА_3 , з дотриманням засад виваженості, розумності та доцільності, суми нарахованого страхового відшкодування (виплата якого позивачем призюмується), як моральної шкоди, грубу необережність потерпілого, який в стані алкогольного сп`яніння переходив швидкісну трасу в темну пору доби у невстановленому місці, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідач на користь позивача моральної шкоди в розмірі 154 000,00 грн., оскільки втрати немайнового характеру позивача повністю покриваються страховим відшкодуванням в розмірі 96 000,00 грн.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно із правовою позицією, яка відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19, абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Встановлено, що 11 травня 2024 року близько 00:40 на 85км + 913м кілометрі автодороги «Київ-Чоп» в с. Кочерів Радомишльської ТГ Житомирського району Житомирської області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GL350» р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода, який переходив проїзну частину дороги зліва на право у невідведеному для цього місці.Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

Постановою від 31.07.2024 слідчого СВ відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітана поліції Кухарського П.М., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 11.05.2024, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.9-10).

Вказаною постановою встановлено, що в даній дорожній обстановці, відповідно до заданих вихідних даних, водій автомобіля «Mercedes-Benz GL350», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 у всіх варіантах не мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода. З технічної точки зору, відповідно до заданих вихідних даних та згідно проведеного дослідження, причиною виникнення даної ДТП в наведених умовах дорожнього руху слід вважати наявність пішохода на смузі руху автомобіля «Mercedes-Benz GL350», реєстраційний номер НОМЕР_1 на відстані меншій за відстань, яка необхідна для застосування водієм ОСОБА_2 технічних заходів відповідно до вимог пункту 12.3 ПДР України. Таким чином у ході досудового розслідування встановлено, що пішохід ОСОБА_3 загинув по власній недбалості та необережності, в результаті грубого порушення вимог Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху саме пішоходом ОСОБА_3 , який переходив проїзну частину дороги зліва на право у невідведеному для цього місціта, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння (кількість етилового спирту в крові - 1,49 %), що призвело до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала його смерть.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Суд першої інстанції встановив, з чим погоджується і колегія апеляційного суду, що причиною загибелі ОСОБА_3 , який є сином позивача, стали травми, завдані внаслідок наїзду автомобіля, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та власною грубою необережністю ОСОБА_3 .

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши моральні страждання матері загиблого ОСОБА_3 , з дотриманням засад виваженості, розумності та доцільності, суми нарахованого страхового відшкодування (виплата якого позивачем призюмується), як моральної шкоди, грубу необережність самого потерпілого, який в стані алкогольного сп`яніння переходив швидкісну трасу в темну пору доби у невстановленому місці, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідач на користь позивача моральної шкоди в розмірі 154 000,00 грн., оскільки втрати немайнового характеру позивача повністю покриваються страховим відшкодуванням в розмірі 96 000,00 грн.

Колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо неврахування судом першої інстанції поведінки самого відповідача, який, на думку позивача, також як і загиблий пішохід ОСОБА_3 порушив Правила дорожнього руху, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Заставний Роман Андрійович, залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2025 року.

Головуючий Судді