ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12525/24

Головуючий у першій інстанції Маринченко О.А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/639/25

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Зеляк Ю.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2025 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 24.01.2025, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 р. представник ОСОБА_1 адвокат Підмогильна Я.Я. звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і відшкодувати ОСОБА_1 судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони 23.10.2012 уклали шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом останнього року їхнє сімейне життя погіршувалося, що призвело до фактичного припинення ними шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. У них відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння та втрачене почуття любові один до одного. Тож подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечить інтересам кожної сторони і їхніх дітей. Фактично сім`я припинила своє існування влітку 2024 р. У позовній заяві мається прохання не надавати сторонам строк на примирення за неможливістю такого.

Оскаржуваним рішенням вимоги ОСОБА_1 задоволено як такі, що є доведеними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та направити справу на новий розгляд до суду І інстанції. Доводи скарги зводяться до такого:

- під час особистих зустрічей ОСОБА_1 неодноразово заявляла, що бажає зберегти сім`ю з ОСОБА_2 , однак в судовому засіданні позиція позивача була змінена з незрозумілих причин. Суд не дослідив, яка з цих позицій відповідає її дійсному волевиявленню;

- ОСОБА_2 неодноразово заявляв клопотання про надання сторонам строку на примирення, однак суд І інстанції лише один раз надав дуже короткий строк для примирення;

- сторони проживали в шлюбі однією сім`єю 17 років, мають двох дітей;

- судом не з`ясовано, чи перебувала позивач під емоційним чи іншим впливом під час судового засідання, чи ні, наявність (відсутність) можливості примирення подружжя, що прямо передбачено нормами сімейного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко Є.Ю. просить її відхилити, не надавати сторонам строк на примирення, оскільки позивач не змінила свою думку щодо перебування з відповідачем у шлюбі й сторони проживають окремо (арк. 88-90).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

У справі встановлено таке.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дітьми сторін, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (арк. 16, 17).

23.10.2012 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено шлюб, після державної реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб відповідного змісту (арк. 9).

Ухвалою суду від 23.12.2024 за клопотанням ОСОБА_2 сторонам надано для примирення строк один місяць (арк. 55).

В судовому засіданні, яке відбулося 24.01.2025, ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, ОСОБА_2 позов не визнав та зазначив, що дуже кохає свою дружину і вважає за можливе зберегти сім`ю, і просив надати строк на примирення.

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, і встановлених у справі обставин доводить суд такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частинами 3 і 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

ОСОБА_1 в позовній заяві навела обставини, згідно з якими подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу з ОСОБА_2 є неможливим як таке, що суперечить її інтересам. Ці обставини, зокрема, факт припинення існування їхньої сім`ї влітку 2024 р., ОСОБА_2 не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 111 і 112 СК України, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. У разі стійкого розладу подружніх стосунків шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд до розірвання шлюбу вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом цих норм права:

- незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою вимагати розірвання шлюбу, а примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону;

- суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Строк на примирення сторін судом надавався.

У справі відсутні дані про те, що під час розгляду справи сторони примирилися.

Отож оскаржуване рішення є законним і підстав для його скасування нема.

У відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 адвокатом Кушнеренком Є.Ю. заявлено про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в апеляційному суді у сумі 3000 грн 00 коп. На підтвердження цих витрат суду надано:

- копію договору про надання правової допомоги від 20.02.2025, за яким адвокат Кушнеренко Є.Ю. представляє інтереси клієнта ОСОБА_1 в апеляційному суді в цій справі. За цим договором клієнт бере на себе зобов`язання сплатити адвокату гонорар за надану правничу допомогу в сумі 3000 грн 00 коп. (арк. 91);

- акт виконаних робіт від 13.03.2025 за вказаним договором, згідно з яким клієнтові надано такі юридичні послуги: консультування щодо підстав та порядку подання відзиву на апеляційну скаргу у цій справі 1 год; вивчення судової практики 1 год; написання та подання відзиву на апеляційну скаргу, в тому числі виготовлення копій документів 2 год (арк. 92);

- копію ордера про надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Кушнеренком Є.Ю. (арк. 94);

- квитанцію № 40 від 20.02.2025 про оплату гонорару в сумі 3000 грн 00 коп. (арк. 95 зворот).

В порядку ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягти вищевказані витрати на правову допомогу. Визначаючи розмір відшкодування позивачеві витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого. Вивчення адвокатом судової практики не є наданням правової допомоги Гільєвич Л.В., а тому останній належить відшкодувати вартість послуг адвоката виходячи з обсягу фактично спожитих нею послуг - у сумі 2250 грн 00 коп. (за мінусом оплаченого нею часу на вивчення судової практики).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2025 року без змін.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) грн 00 коп. на відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня її складення.

Ідентифікаційні дані учасників справи наведено у рішенні суду І інстанції.

Головуючий: Судді: