Дата документу 09.09.2025 Справа № 332/695/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 332/695/25 Головуючий у І інстанції: Сапунцов В.Д.
Провадження № 22-ц/807/1672/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Гончар М.С.,

Кухаря С.В.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігун Вікторії Петрівни на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2025 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігун Вікторії Петрівни про застосування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігун Вікторії Петрівни до ОСОБА_2 , третя особа - Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігун В.П. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, в якому про сила суд встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 22 серпня 2018 року до дня смерті ОСОБА_3 .

У липні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігун В.П. звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначено, що згідно з відповіддю ГУ Національної гвардії України від 08.07.2025, комісія ГУ Національної гвардії України від 08.05.2024 та 24.08.2024 ухвалила рішення про призначення ОСОБА_2 виплати в порядку Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 15000000 грн.

Предметом позову у цій справі є встановлення факту проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу, від яких залежить виникнення особистих та майнових прав позивача, зокрема, права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігун В.П. зазначала, що у разі невжиття заходів забезпечення позову інтереси позивача в майбутньому складно буде захистити, адже фактично буде породжено новий спір між сторонами. На думку заявниці, існує імовірність виникнення складнощів зі стягненням відповідних коштів з відповідача.

Метою вжиття заходів забезпечення заявниця вказала охорону матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання позитивного рішення, у разі його ухвалення.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігун В.П. просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ГУ Національної гвардії України та військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 виплати в порядку Постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 15000000 грн до вирішення цієї справи по суті.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігун В.П. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2025 року та ухвалити нову постанову про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що у разі задоволення позову, коло осіб, які мають право на вказані вище виплати може зрости, адже згідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

На думку заявниці, обраний нею вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки виплата одноразової допомоги буде лише призупинена на короткий час - до вирішення справи по суті. Обраний позивачем захід забезпечення позову відповідають предмету позову у цій справі і в подальшому можуть забезпечити фактичне виконання судового рішення.

У своєму відзиві ОСОБА_2 в особі представника адвоката Виноградової-Ковтун К.Г. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін. Зазначає, що предметом розгляду цієї справи є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу без вимоги про отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 15000000 грн, у зв`язку з загибеллю військовослужбовця та визнання протиправними дій Головного управління Національної гвардії України або Військової частини щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 . Крім того, рішення суду по суті справи не ухвалено, а відтак, твердження про захист права ОСОБА_1 на отримання виплати на допомогу у зв`язку з загибеллю військовослужбовця є передчасним.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Бігун В.П. наполягали на задоволені апеляційної скарги, просили скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Біленко О.В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу просили залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 134-137). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування необхідності забезпечення позову, врахувавши, що предметом позову у цій справі є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а не отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пп.1,2 ч.1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Крім того, при забезпечені позову мають бути враховані та взяті до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

У постанові від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17 Верховний Суд вказав, що в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 2425, п. 57)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Однак, заявниця не надала суду жодних доказів утруднення виконання рішення, ухваленого за результатом її позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів підкреслює, що отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця не є предметом спору в цій справі, тому відсутні підстави для заборони ГУ Національної гвардії України та ВЧ НОМЕР_1 вчиняти дії щодо нарахування таких виплат особі, яка має на це законне право, що свідчить про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співвідноситься з предметом позову, а отже не існує конкретного зв`язку між забороною вчинення дій відповідним органам та предметом позовної вимоги.

Крім того, слід зауважити, що на теперішній час відсутнє рішення суду про родинний зв`язок ОСОБА_1 із загиблим військовослужбовцем, тому фактично заявниця не є особою, права якої можуть бути порушені виплатою грошової допомоги його матері, про захист якого заявляла ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач не довела, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких вона звернулася до суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції та висловлення суб`єктивних припущень, та не можуть бути підставою для її скасування.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно визначився з нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повною мірою дослідив доводи заяви та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в її задоволенні, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігун Вікторії Петрівни слід залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2025 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бігун Вікторії Петрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: