ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 638/16898/23

провадження № 22-з/818/162/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач Харківський приватний ліцей «Школа «Ранок» Харківської області,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання освітніх послуг для учнів молодших класів (1-4 класів)

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року Харківський приватний ліцей «Школа «Ранок» Харківської області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання освітніх послуг для учнів молодших класів (1-4 класів).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2025 року апеляційну скаргу Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2024 року скасовано, позов Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання освітніх послуг для учнів молодших класів (1-4 класів) задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області заборгованість за договором про надання освітніх послуг № 369 від 19 червня 2020 року в розмірі 28 000грн., 3% річних в розмірі 1 288,76грн., та інфляційні втрати в розмірі 5 823,35грн., а всього 35 112,11 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2633,00 грн.

16 червня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» Харківський приватний ліцей «Школа «Ранок» Харківської області подав клопотання про розподіл судових витрат у справі, яке мотивовано тим, що в позовній заяві позивач на підставі п.9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які він поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, які складаються з судового збору та витрат на оплату правової допомоги. Зазначив, що відповідно до п.2 додаткової угоди № 00/19-04 до договору про надання правової допомоги від «19» квітня 2023 року, укладеної сторонами договору «19» квітня 2023 року, вартість послуг виконавця за цією додатковою угодою № 00/19-04 складає 20 000,00 грн, ПДВ не передбачено.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області судові витрати, зокрема пов`язані з оплатою професійної правової допомоги (послуг адвоката з надання правової допомоги) щодо розгляду справи № 638/16898/23 у Дзержинському районному суді м. Харкова та Харківському апеляційному суді у сумі 20 000,00 грн.

19 червня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подала за перечення на клопотання, в якому зазначила, що оскільки позивачем не дотримано сукупності умов, визначених ст. 134 та ст. 141 ЦПК України, апеляційна скарга не містить попереднього розрахунку суми витрат та заявлено про розподіл судових витрат у справі лише на п`ятий день з дня ухвалення рішення суду, а не до закінчення судових дебатів, як того вимагає процесуальне законодавство, це є достатньою підставою для відмови апеляційним судом у відшкодуванні за рахунок відповідача таких витрат. У матеріалах справи відсутні будь-які платіжні документи про оплату таких послуг, що є додатковою підставою для відмови у стягненні таких витрат стороні позивача.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви вважає, що заяву Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області про ухвалення додаткового рішення необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 квітня 2023 року інтереси Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді представляв адвокат Гужва А.М. Адвокатського об`єднання «Юридична фірма Фелікс», на підставі договору про надання правової допомоги від 19 квітня 2023 року та на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1234873 від 09 жовтня 2023 року.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 вказаного договору вартість послуг виконавця за договором та порядок оплати вказуються в додаткових угодах до цього договору. Факт надання юридичних послуг, що є предметом цього договору, підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг.

19 квітня 2023 року між Харківським приватним ліцеєм «Школа «Ранок» Харківської області та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма Фелікс» укладено додаткову угоду, за умовами якої вартість послуг виконавця складає 20 000,00 грн.

13 червня 2025 року Харківський приватний ліцей «Школа «Ранок» Харківської області та Адвокатське об`єднання «Юридична фірма Фелікс» склали акт приймання-передачі наданих послуг № 4 за договором про надання правової допомоги від 19 квітня 2023 року, за яким виконавець надав наступні послуги: надання консультацій за наданими клієнтом документами: аналіз нормативно-правової бази, що регулює спірні правовідносини, оцінка правових підстав позову, перспектив стягнення, формування правової позиції по справі 2000,00 грн; підготовка документів та складення позовної заяви для подання до Дзержинського районного суду м. Харкова (включаючи відправлення позову з додатками відповідачу) 4000,00 грн; юридичний супровід судового процесу у суді першої інстанції, зокрема, підготовка процесуальних документів для подання до Дзержинського районного суду м. Харкова, а саме відповіді на відзив, клопотання про долучення доказів, заяви про зменшення розміру позовних вимог (включаючи відправлення цих документів відповідачу) 4000,00 грн; підготовка документів та складання апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова для подання до Харківського апеляційного суду (включаючи відправлення апеляційної скарги відповідачу) 7000,00 грн; юридичний супровід судового процесу у суді апеляційної інстанції, зокрема участь у судовому засіданні, підготовка процесуального документу для подання до Харківського апеляційного суду, а саме пояснення апелянта (включаючи відправлення цього документа відповідачу) 3000,00 грн.

Також, у позовній заяві представник позивача зазначав, що позивач понесе витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції орієнтовано в сумі 10 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 604/484/23 (провадження № 61-17933св23), додаткові постанові від 02 жовтня 2024 року у справі № 752/24975/20 (провадження № 61-9599св23).

Матеріали справи свідчать про те, що в суді першої інстанції представником Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області подано до суду позовну заяву, відповідь на відзив, пояснення у справі, заяву про закінчення підготовчого засідання без участі позивача та його представника, клопотання про долучення доказів, заяву про зменшення розміру позовних вимог, дві заяви про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції у судові засідання сторони не з`являлися.

Враховуючи складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заперечення ОСОБА_1 а також того, що вимоги позовної заяви було задоволено частково на 39,24%, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області 3924,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Що стосується витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Застосування статті 134 ЦПК України про необхідність подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат та аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може відмовити», а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, (провадження № 12-43гс22), від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22, (провадження № 14-123цс23).

Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суд про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення (див.: ухвала Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 липня 2023 року у справі № 340/2823/21, провадження № К/990/16360/22)

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.

У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 916/24/18 зазначив, зважаючи на положення про те, що суд апеляційної та касаційної інстанцій має вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, здійснених у зв`язку з переглядом справи, Верховний Суд дотримується позиції, що особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції Харківський приватний ліцей «Школа «Ранок» Харківської області не подавав заяв із попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витратна правову допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, а також доказів на їх підтвердження.

Із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, та їх розрахунком, Харківський приватний ліцей «Школа «Ранок» Харківської області звернувся до апеляційного суду лише у цій заяві, яку подав 16 червня 2025 року, тобто після прийняття постанови судом апеляційної інстанції від 11 червня 2025 року. Проте відповідну заяву у строк, передбачений нормами ЦПК України, заявник на стадії апеляційного перегляду до закінчення судових дебатів не зробив.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області про вирішення питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які платіжні документи про оплату таких послуг, що є додатковою підставою для відмови у стягненні таких витрат стороні позивача, є неспроможними з огляду на викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Керуючись ст. ст. 141, 142, 270, 368, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Заяву Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання освітніх послуг для учнів молодших класів (1-4 класів) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського приватного ліцею «Школа «Ранок» Харківської області 3924,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

В іншій частині заяву залишити без задоволення.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова