25.09.2025 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/466/25
Провадження № 2/533/290/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді - Козир В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Яковенко М.С.,

представниці позивача - адвоката Сидоренко Т.Ю.,

представниці відповідача - адвоката Ядрової Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог, - ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2025 року представниця позивача ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко Тетяна Юріївна звернулася від імені та в інтересах позивача до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій просила суд:

1) стягнути з ОСОБА_2 вартість матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.10.2023, на користь потерпілого ОСОБА_1 у розмірі 41705,70 грн; витрати на проведення судово транспортно - товарознавчого дослідження (експертизи) у розмірі 2500,00 грн; витрати на правничу допомогу - 10000,00 грн; моральну шкоду - 5000,00 грн; сплачений судовий збір - 968,96 грн;

2) стягнені кошти з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 зарахувати на рахунок, відкритий у АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .

Процесуальні дії/рішення у справі

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 18 серпня 2025 року (а.с. 44-47).

Цією ж ухвалою залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 .

18.07.2025 представницею позивача через підсистему «Електронний суд» подано заяву про долучення до матеріалів справи докази направлення позовної заяви з додатками третій особі (а.с. 53).

15 серпня 2025 року представницею позивача - адвокатом Сидоренко Т.Ю. через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про відмову у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 70-71), до якого було додано скріншот екрану телефону з повідомленнями (а.с. 75) та запис телефонного дзвінка (а.с. 76).

Протокольною ухвалою суду від 18.08.2025 відкладено розгляд справи до 04.09.2025 для надання можливості сторонам мирно врегулювати спір (а.с. 77).

Протокольною ухвалою суду від 04.09.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 23.09.2025 до 09.00 години для надання можливості стороні позивача надати суду докази неотримання регламентної виплати з МТ СБУ (а.с. 87-89).

22.09.2025 від представниці позивача надійшли додаткові докази (а.с. 102-111).

У судовому засіданні позивач та його представниця позовні вимоги підтримали та просили їх задовільнити. Надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представниця позивача категорично заперечувала проти розстрочення рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у тому числі у розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 50) та довідки про причини повернення судових повісток з підстав відсутності адресата за місцем проживання (а.с. 83, 98), про причини неявки у судове засідання не повідомив, заяв, клопотань та відзив на позовну заяву до суду не подавав.

Представниця відповідача - адвокат Ядрова Леся Олександрівна у судовому засіданні 23.09.2025 повідомила, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме у частині пред`явлених до нього вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 41705,70 грн, моральну шкоду - у розмірі 1000,00 грн та просила зменшити суму до стягнення витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася судом про місце, дату та час судового розгляду справи (а.с. 51, 100). Будь-яких заяв, клопотань, пояснень не подала.

Аргументи сторін

Позиція позивача (а.с. 5-8)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.10.2023 о 15:47 год. у м. Кременчуці по проспекту Свободи, буд. 2/7, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 , проїхав на забороняючий сигнал світлофора (червоний) та скоїв зіткнення з автомобілем Peugeot 107, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався зі сторони вул. Лікаря Богаєвського та виїхав на проспект Свободи, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями відповідач порушив вимоги п.8.7.3 (е) ПДР України за що передбачено відповідальність ст.124 КУпАП.

ОСОБА_1 є володільцем автомобіля Peugeot 107, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Згідно з висновком судового експерта вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Peugeot 107, державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження у ДТП, становить 41705,70 грн.

13.11.2023 постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі № 537/4737/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. У судовому засіданні ОСОБА_2 вину визнав.

Ні на момент ДТП, ні у судовому засіданні ОСОБА_2 інформацію щодо наявності страхового полісу не надав. Пізніше виявилося, що у ОСОБА_2 на момент ДТП був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивачу також невідомо, чи звертався ОСОБА_2 до МТСБУ з метою повідомлення про настання ДТП.

У листопаді позивач надав всі документи попередньому адвокату, але через велике навантаження у справах, термін для подання позову про відшкодування шкоди ним до МТСБУ було пропущено. Звернутися за юридичною допомогою одночасно до іншого адвоката позивач не мав фінансової можливості та не знав, що існують строки давності для подання позову до МТСБУ, також відсутні були кошти на ремонт автомобіля, через що останній не ремонтувався.

Внаслідок ДТП було завдано механічних пошкоджень транспортному засобу Peugeot 107, державний номерний знак НОМЕР_3 .

За ствердженням представниці позивача ОСОБА_2 не було відшкодовано матеріальні збитки, понесені позивачем при ремонті автомобіля, які зазнав ОСОБА_1 внаслідок проведення відновлювального ремонту автомобіля. Матеріальна шкода не відшкодована станом на дату звернення до суду з позовною заявою.

Окрім цього, представниця позивача зазначала, що позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних, душевних стражданнях та переживаннях, зумовлених пошкодженням рухомого майна (автомобіля), що перебував у користуванні позивача (перебуває), неможливістю використання такого майна до його повного відновлення (ремонту), необхідністю вжиття додаткових дій та заходів з метою відновлення свого порушеного права, зокрема шляхом звернення до суду із позовом через протиправну поведінку відповідача та відмовою у відшкодуванні шкоди, завданої внаслідок вчинення щодо нього адміністративного правопорушення, ремонту пошкодженого майна, що змінило звичний для позивача уклад життя.

ОСОБА_2 визнав свою вину у скоєнні ДТП, але жодного разу з його боку ніяких пропозицій допомоги у вирішенні питання щодо ремонту автомобіля не надходило. При цьому сам відповідач знав, що його автомобіль не застрахований. Позивач вимушений був здійснювати самостійно дії для відновлення свого порушеного права. Натомість з 2023 року відповідач відмовляється виплатити матеріальний збиток, чим спричинив душевні страждання, стрес, переживання, оскільки протягом тривалого часу позивачу довелося самостійно шукати кошти на ремонт автомобіля, через що довгий час він не міг вночі спокійно спати, став знервованим. Порушилися нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. І до того суворий сімейний бюджет довелося спрямовувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися.

Представниця позивача зазначала, що позивач знаходився у шлюбі та на момент ДТП мав постійні сварки у сімейних стосунках, його дружина перестала проживати разом з ним та сином. Вимушений був сам одноосібно виховувати сина, що підтверджено судовим рішенням про розірвання шлюбу та встановлення факту залишення на утриманні сина позивачу. Через пошкодження автомобіля позивач не мав можливості користуватися ним, при цьому був змушений купувати та забезпечувати якісним харчуванням, вітамінами сина, брати участь у його активному шкільному житті. У відсутність автомобіля змінився звичний спосіб його життя, звички, а відтак і були порушені його актуальні життєві плани. Весь час позивач нервував, втратив психологічну рівновагу, внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв`язків, у тривалих незручностях, у витрачанні дорогоцінного часу, у додаткових зусиллях, які вимушений був докладати для відновлення свого порушеного права.

При нормативному обґрунтуванні позову представниця позивача посилалася на статтю 55 Конституції України, статті 22, 386, 396, 398, 1166-1167, 1187-1188 ЦК України, статті 4, 15, 76, 77, 102 ЦПК України, правові висновки Верховного Суду України у справі № 200/21325/15-ц (постанова від 07 листопада 2018 року), у справі № 147/66/17 (постанова від 14 грудня 2021 року), у справі № 597/1070/15-ц (постанова від 06 червня 2018), у справі № 147/66/17 (постанова від 14 грудня 2021 року).

Позиція відповідача

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень на позов суду не надав, власну позицію щодо предмета спору не висловив.

Представниця відповідача - адвокат Ядрова Леся Олександрівна у судовому засіданні 23.09.2025 повідомила. що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме у частині пред`явлених до нього вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 41705,70 грн, моральну шкоду - у розмірі 1000,00 грн та просила зменшити суму до стягнення витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн. Уважала, що спір виник частково й через несумлінну та недобросовісну поведінку позивача, який відмовився від отримання відшкодування матеріальних збитків частинами у добровільному порядку, до МТСБУ протягом річного строку не звернувся, не погодився на мирне врегулювання спору. При ухваленні рішення просила врахувати, що відповідач має на утриманні трьох малолітніх дітей, намагався мирно врегулювати спір та здійснити відшкодування частинами, має щомісячний дохід у розмірі 4000,00 грн та виплат за оренду паїв. Як наслідок, просила суд розстрочити виконання рішення суду на рік.

Позиція третьої особи

ОСОБА_3 позов підтримала та просила задовольнити, про що свідчить додана до позовної заяви копія її заяви від 05.06.2025 (а.с. 33).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2023 року по справі № 537/4737/23 визнано винуватим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу (а.с. 9).

Під час розгляду справи № 537/4737/23 судом було встановлено, що 16 жовтня 2023 року о 15 годині 47 хвилин в м. Кременчуці по проспекту Свободи, будинок 2/7, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_4 , проїхав на забороняючий сигнал світлофора (червоний) та скоїв зіткнення з автомобілем Peugeot 107, державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався зі сторони вулиці Лікаря Богаєвського та виїхав на проспект Свободи, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 8.7.3 (е) ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Відповідно до висновку експерта від 27.10.2023 № 165 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, виконаного судовим експертом ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Peugeot 107, державний номерний знак НОМЕР_5 , внаслідок пошкодження в ДТП, яка сталась 16.10.2023, складає 41705,70 грн (а.с. 10-18).

Регламентні виплати Моторним (транспортним) страховим бюро України не здійснювалися (а.с. 106).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , вбачається, що власником автомобіля марки Peugeot 107, реєстраційний номер НОМЕР_5 , є ОСОБА_3 (а.с.20-21).

Транспортний засіб Peugeot 107, державний номерний знак НОМЕР_5 , на час події дорожньо-транспортної пригоди 16.10.2023 мав страховий поліс, цивільно-правова відповідальність власника авто була застрахована (а.с. 22-23, 65-66).

З витягу з мобільного застосунку «Дія» вбачається, що ОСОБА_1 18.11.2000 видавалося посвідчення водія серії НОМЕР_7 (а.с. 27-28).

Відповідно до копії рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23.08.2024 по справі № 725/6171/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 15.09.2006 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис № 809, розірвано (а.с. 31-32).

З цього ж рішення суду вбачається, що неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати разом із батьком ОСОБА_1 , на його самостійному вихованні та утриманні. Причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісність характерів, припинення шлюбних відносин.

Згідно з копією заяви ОСОБА_3 , наданої позивачем до позовної заяви, ОСОБА_3 з 2022 року передала транспортний засіб автомобіль Peugeot 107, державний номерний знак НОМЕР_5 , у постійне володіння та користування ОСОБА_1 (а.с. 33).

У цій же заяві ОСОБА_3 зазначила, що всі витрати щодо ремонтних робіт для відновлення автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди 16.10.2023 було понесено саме ОСОБА_1 .

З фото екрану мобільного телефону, наданого представницею позивача, вбачається, що представницею відповідача здійснювались заходи мирного врегулюванню спору (а.с. 75).

Відповідно до запису телефонної розмови, наданого представницею позивача, представниця відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ядрова Леся Олександрівна телефонувала до представниці позивача та зазначала, що відповідач готовий мирно врегулювати спір та сплатити за пошкодження (а.с. 76).

Представниця відповідача - адвокат Ядрова Л.О. у судовому засідання підтвердила спроби з боку відповідача мирно врегулювати спір та відшкодувати матеріальну шкоду частинами. Домовленості не було досягнуто.

Застосовані судом норми права

Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України (ЦКУ) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За статтею 23 ЦКУ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України).

Згідно зі ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ч. 1 ст. 1167 ЦКУ моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦКУ джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів... Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено: шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1194 ЦК України).

Відповідно до підпункту ґ пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі - ПДР або Правила дорожнього руху), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди) з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України.

Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону (п. 21.1). При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3). У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п. 21.4).

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (п. 41.1).

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п. 37.1.4).

У відповідності до положень частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2023 відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Винуватим у порушенні Правил дорожнього руху (пп. «е» п. 8.7.3) визнаний ОСОБА_2 .

Такі обставини встановлені постановою суду, яка набрала законної сили, та є обов`язковою у відповідності до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України для суду, що розглядає дану справу про правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалено постанову.

У результаті ДТП транспортний засіб під керуванням потерпілого ОСОБА_1 було пошкоджено, а потерпілому, відповідно, завдано матеріальних збитків. Розмір завданих збитків підтверджується висновком експерта та становить 41705,70 грн.

Розмір завданих у результаті ДТП матеріальних збитків відповідачем визнано.

Отже своїми протиправними діями, що полягають у порушенні п. 8.7.3 (е) ПДР, відповідач ОСОБА_2 завдав матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_1 на суму 41705,70 грн.

Відповідачем не надано доказів наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Регламенті виплати МТСБУ у порядку, встановленому ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не проводилися. Таких доказів матеріали справи не містять. Неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), однак не звільняє від відповідальності винуватця ДТП.

Доказів добровільної сплати завданої шкоди позивачу відповідач до суду також не надав.

У даній справі позивачем доведено наявність усіх обов`язкових елементів для відшкодування шкоди відповідачем, а саме наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки відповідача як заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Доведено належними та достатніми доказами, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, та доведено безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та заподіянням шкоди.

Водночас відповідач визнав вину у заподіянні шкоди.

Ураховуючи вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому необхідності зазначення таких відомостей як номер чи вид рахунку позивача, на який слід здійснити зарахування стягнутих з відповідача коштів, назви банківської установи (про що просив позивач у позовній заяві) ст. 265 ЦПК не встановлює.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Такі відомості як номер, вид рахунку, назва банківської установи та її МФО не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних заявах стягувача до органу виконавчої служби, а не у резолютивній частині рішення.

Тому суд у резолютивній частині рішення не зазначає реквізити банківських рахунків позивача.

Щодо моральної шкоди

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Позивач просив загалом стягнути з відповідача 5000,00 грн, обґрунтовуючи це зокрема тим, що зазначені вище події, а також поведінка відповідача, яка полягає у невиплаті в добровільному порядку матеріальних збитків, додало йому ще більше моральних та душевних страждань з приводу пошкодження його автомобіля і вимагало додаткових зусиль та витрат для відновлення його порушеного права в результаті ДТП.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права.

Визначаючи розмір моральної шкоди судом враховано, що ДТП та пошкодження транспортного засобу, у результаті чого позивач не міг користуватися автомобілем та змушений був вживати заходів щодо його ремонту та відновлення, відсутності з боку відповідача активних дій, спрямованих на добровільне залагодження конфлікту та відшкодування шкоди, беззаперечно могло вплинути на моральний стан позивача, позивач міг отримати нервовий стрес, що могло призвести до душевних страждань.

Керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності, суд приходить до висновку, що від неправомірних дій відповідача позивач дійсно зазнав моральних страждань, які ним оцінені у сумі 5000,00 гривень, та задовольняє позовні вимоги в цій частині повністю. На переконання суду, такий розмір є розумним, справедливим та співмірним понесеним позивачем стражданнями, внаслідок вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому суд відхиляє аргументи зі сторони відповідача, що саме несумлінна та недобросовісна поведінка позивача призвела до судового спору, адже відповідачем не було продемонстровано готовність відшкодовувати шкоду у добровільному порядку бодай посильними частинами. Суд звертає увагу на те, що у позовній заяві зазначено банківські реквізити позивача, сам позов подано до суду у червні 2025 року. За період з червня 2025 року по вересень 2025 року відповідачем не здійснено жодних дій на часткове добровільне погашення заборгованості. Такі дії чи бездіяльність відповідача жодним чином не залежали від позиції позивача, його згоди чи незгоди з погашенням боргу на умовах розстрочки.

Щодо розстрочення виконання рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Представниця відповідача, звертаючись з проханням розстрочити виконання рішення суду, посилалася на скрутне матеріальне становище відповідача та отримання ним щомісячного доходу у розмірі 4000,00 грн.

Зважаючи на те, що суд задовольняє позовні вимоги на загальну суму 46705,70 грн, а розстрочення виконання рішення суду не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, то розстрочена сума (3892,14), що підлягатиме до сплати відповідачем щомісяця, буде дорівнювати сумі його щомісячного доходу, що ставить під сумнів дійсні наміри відповідача щодо добровільної сплати боргу у добровільному порядку на умовах розстрочки. Крім того, суд ураховує те, що протягом судового розгляду справи (більше трьох місяців) відповідач не вжив жодних заходів, спрямованих на часткове погашення суми боргу, у тій частині, що ним не заперечувалася.

За відсутності достатніх доходів на добровільне самостійне погашення стягнутих рішенням суду коштів, у тому числі й на умовах розстрочки, зі заробітної плати/доходу відповідача утримання за виконавчим документом до погашення у повному обсязі заборгованості може бути здійснене на підставі абзацу третього частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 20 % від суми отримуваного доходу, що забезпечить права позивача як стягувача та не матиме обтяжливих наслідків для фінансового стану відповідача. Або ж відповідач не позбавлений буде права самостійно сплатити суму боргу.

Розподіл судових витрат

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 968,96 грн (а.с. 1, 17).

З урахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 968,96 грн.

Крім того позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн, на підтвердження яких надав відповідні докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи(ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії):

1)договір про надання правничої допомоги від 03 квітня 2025 року № 013, укладений між адвокатом Сидоренко Тетяною Юріївною та ОСОБА_1 (а.с. 34), відповідно до якого адвокат бере на себе зобов`язання, а клієнт уповноважує адвоката здійснювати представництво його інтересів та здійснення захисту його прав, свобод і законних інтересів… (п.1.); на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, який враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару адвоката, який визначається додатковою угодою сторін (р.5);

2)додаткову угоду до договору від 25.05.2025, відповідно до якої сторони погодили суму гонорару адвокат у справі у розмірі 10000,00 грн (а.с. 109);

3)акту про прийняття-передачі наданих послуг від 02.06.2025, відповідно до якого адвокат Сидоренко Т.Ю. надала ОСОБА_1 юридичні послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги, а клієнт ( ОСОБА_1 ) прийняв послуги, вартість яких становить 10000,00 грн та які складаються з такого виду послуг:

(1) первинна консультація клієнта, узгодження правової позиції щодо захисту прав клієнта (50 хвилин); (2) узгодження переліку документів і доказів, які потрібні для здійснення захисту; узгодження, складання, підписання договору про надання правової допомоги; узгодження і розподіл обов`язків щодо збирання доказів (30 хвилин); (3) збирання необхідних документів щодо захисту клієнта; (4) аналіз українського законодавства, аналіз судової практики, аналіз практики Верховного Суду щодо уточнення позиції у складанні процесуальних дій, процесуальних документів (6 годин); (5) підготовка та складання позовної заяви на основі зібраної інформації щодо визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині (4 години); (6) відправка позовів з додатками відповідачу та третій особі (50 хвилин); складення акту виконаних робіт по справі (10 хвилин);

2) копії квитанцій, відповідно до яких ОСОБА_1 сплатив кошти адвокату Сидоренко Тетяні Юріївні у загальному розмірі 10000,00 грн (а.с.36, 38).

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу, у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; договір про надання правничої допомоги; платіжні інструкції тощо. Такі докази завчасно були направлені відповідачу.

Представниця відповідача просила зменшити витрати позивача на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу, до 3000,00 грн, уважаючи їх завищеними та посилаючись на фінансовий стан відповідача та перебування на його утриманні малолітніх дітей.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Така правова позиція зроблена Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 808/1849/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 2040/6747/18.

Схожа правова позиція також висловлена Верховним Судом у справі № 340/4492/22 від 25 липня 2023 року.

Також у справі № 922/445/19 Об`єднана палата Верховного Суду зробила такий висновок:

«Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Водночас у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, за якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від зазначеного загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення».

Здійснюючи розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі суд зазначає, що по цій справі відбулося фактично лише два судових засідання; спір є нескладним у правозастосуванні; відповідач частково визнав позов та не заперечував своє вини у вчиненні ДТП, у результаті якого було завдано шкоду; сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу у сукупності зі сумою шкоди, що стягується судом у результаті задоволення позову, може бути надмірним фінансовим тягарем для відповідача. Крім того, з наданого представницею відповідача акту приймання-передачі наданих послуг вбачається, що вартість таких послуг становить 10000,00 грн, а всього адвокатом витрачено на надання послуг з правничої допомоги 12 годин 50 хвилин. Отже вартість однієї години послуг адвоката коштувала приблизно 800,00 грн. Разом з тим не всі види послуг є виправданими та обґрунтованими, деякі види послуг дублюються, а деякі не надавалися. Наприклад, на первинну консультацію клієнта, узгодження правової позиції щодо захисту прав клієнта; узгодження переліку документів і доказів, які потрібні для здійснення захисту; узгодження, складання, підписання договору про надання правової допомоги; узгодження і розподіл обов`язків щодо збирання доказів було витрачено 1,5 години, а на аналіз українського законодавства, аналіз судової практики, аналіз практики Верховного Суду щодо уточнення позиції у складанні процесуальних дій, процесуальних документів - 6 годин, що не може вважатися виправданим. На іншу сторону не може бути перекладено витрати, пов`язані з тим, що адвокат на аналіз судової практики та законодавства у нескладній справі витратив 6 годин робочого часу. Послуга з підготовки та складання позовної заяви на основі зібраної інформації щодо визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині - 4 години, очевидно, що не стосується даної справи. Складання та підписання договору про надання правової допомоги та акту виконаних робіт взагалі не є наданням правової допомоги у розумінні цивільного процесуального законодавства та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а витрати на підготовку такого договору та акту відшкодуванню не підлягають.

З наведених підстав суд частково відмовляє позивачеві у відшкодуванні здійснених ним витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн та, відповідно, стягує з відповідача на користь позивача 5000,00 грн (10000,00 - 5000,00 = 5000,00) у рахунок понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

На думку суду, судові витрати, понесені позивачем, у такому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності та не є явно несправедливими. Решту суми витрат (5000,00 грн) слід залишити за позивачем.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на проведення експертизи у сумі 2500,00 грн.

За ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3).

Відповідно до ч. 6 -9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

За проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи позивач ОСОБА_1 сплатив кошти у сумі 2500,00 грн, що підтверджується копією квитанції від 27.10.20223 № 19 (а.с.19).

Витрати на підготовку експертного висновку на замовлення позивача є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи. Такі витрати підлягають розподілу у порядку, встановлену ст. 141 ЦПК України. Позивачем підтверджено фактичність понесених ним витрат на проведення експертизи. Такі витрати пов`язані з розглядом справи; їх розмір обґрунтований та пропорційний до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на оплату послуг експерта не заявляв.

Отже витрати позивача, понесені ним на підготовку експертного висновку, підлягають відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача.

Керуючись ч. 2 ст. 141 ЦПК України, зважаючи на повне задоволення позову та враховуючи принцип пропорційності суд уважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, пов`язані з розглядом справи, у загальному розмірі 8468,96 грн, у тому числі: судовий збір - 968,96 грн; витрати на проведення експертизи - 2500,00 грн; витрати на професійну правничу допомогу - 5000,00 грн.

На думку суду судові витрати, що їх поніс позивач з метою захисту власних прав та інтересів у судовому порядку, саме у такому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності, неминучості та справедливості.

Керуючись статтями 12, 76, 77, 81, 133, 137, 139, 141, 259, 263-265, 268, 282 ЦПК України, нормами матеріального права, наведеними у мотивувальній частині рішення, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , - про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити повністю.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 41705 гривень 70 копійок; моральну шкоду у сумі 5000,00 гривень. Загальний розмір шкоди, що підлягає стягненню, - 46705 гривень 70 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 8468 гривень 96 копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня оголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд Полтавської області. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Представник позивача: адвокат Сидоренко Тетяна Юріївна (адреса: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; тел.: НОМЕР_10 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Представник відповідача: адвокат Ядрова Леся Олександрівна (адреса: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 ; тел. НОМЕР_12 ).

Третя особа: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ; фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_13 ).

Повне рішення складено та підписано суддею 25 вересня 2025 року.

Суддя В.П. Козир