Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.,

за участю секретаря судового засідання Швидкої І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, третя особа Черкаська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно за заповітом,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Гаврилов Д.О. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно за заповітом, у якій просить суд:

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини (на момент смерті);

- визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право власності на будинок АДРЕСА_1 загальною площею 42,2 кв. м., житловою площею 23.9 кв.м.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1 площею 42,2 кв. м, житловою площею 23,9 кв.м., що належить їй на праві особистої власності відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08.04.2013 у справі № 707/752/13ц.

Згідно заповіту від 02.02.2018 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Білозірської сільської ради Дібровою Тетяною Миколаївною, спадкодавець ОСОБА_2 все своє майно заповіла ОСОБА_1 , який є її сином.

В травні 2025 року позивач звернувся до Черкаської районної державної нотаріальної контори для отримання спадщини за заповітом. Листом від 20.05.2025 № 568/01-16 нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори відмовила у вчиненні нотаріальної дії на тій підставі, що позивач пропустив строк для звернення із заявою про прийняття спадщини та відсутні докази сумісного проживання на момент смерті спадкодавця.

З 2017 року позивач постійно проживав разом із матір`ю, доглядав її, оскільки вона хворіла. На момент смерті 08.02.2022 позивач також проживав разом із матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується актом обстеження фату проживання без реєстрації від 02.06.2025, затвердженим сільським головою, та показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Так, відповідно до акту обстеження місця проживання від 02.06.2025, складеного у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підтверджено факт проживання без реєстрації позивача разом з матір`ю ОСОБА_2 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 площею 42.2 кв.м однією сім`єю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Інших спадкоємців ОСОБА_2 не мала. Похованням матері займався її син ОСОБА_1 .

Отже, позивач ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 у вигляді будинку АДРЕСА_1 площею 42.2 кв.м. Таким чином, факт проживання із спадкодавцем на момент смерті підтверджується належними та допустимими доказами.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 12.06.2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, третя особа Черкаська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно за заповітом прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 17.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.09. 2025 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі.

Представник позивача адвокат Гаврилов Д.О. у судове засідання не з`явилася, однак подав до суду заяву у якій просив суд проводити розгляд справи за його відсутності та позивача. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує та просить розглянути справу за наявними матеріалами.

Представник третьої особи Черкаської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, заяви та клопотання до суду не надходили.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що позивач, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , від 28.09.2005 року.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сміла Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчено секретарем Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області Дібровою Т.М. 02.02.2018 року та зареєстровано у реєстрі за № 48, яким заповіла усе своє майно на випадок своєї смерті ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 08.04.2013 року за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом визнано право власності на домоволодіння житловий будинок АДРЕСА_2 .

Позивачем до позовної заяви долучено копію висновку про ринкову вартість об`єкта від 03.06.2025 року, який складено оцінювачем ОСОБА_6 , згідно якого ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 60,2 кв.м., який складається з житлового будинку А1, сараю Б, вбиральні В, огорожі № 1,2, колодязя № 3 складає 267 610 грн 00 коп.

Відповідно до акту обстеження умов проживання без реєстрації від 02.06.2025 року, який складено депутатом Білозірської сільської ради Вірою І.І. у присутності сусідів-свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за затверджено сільський головою В.П. Міцуком, Нортон Флінт Дональд Флінт на день смерті матері ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Листом від 20.05.2025 року № 568/01-16 Черкаської районної державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_2 , оскільки він пропустив 6-місячний строк подачі заяви про прийняття спадщини, так як не вважається таким, який фактично її прийняв, оскільки не був зареєстрований зі спадкодавицею за однією адресою.

Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилася, заповіт № 62173027, номер у реєстрі 48 від 02.02.2018 року та посвідчений у Білозірській сільській раді Черкаського району Черкаської області є чинним.

За вказаних обставин позивач не може реалізувати свої спадкові права.

За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавиці за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлення вищевказаного факту має юридичне значення, оскільки необхідне для встановлення кола спадкоємців, які вважаються такими, що спадщину прийняли в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України та мають право на спадщину, тобто існує спір щодо факту прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

ВС в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року підкреслив, що справи про спадкування розглядається судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Під час розгляду таких справ суди мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті й фактичне місце проживання його спадкоємців і від цього вже визначати, чи прийняли спадкоємці спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Місце реєстрації в цьому разі не є визначальним (Постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року справа № 569/15147/17 провадження № 61-39308св18).

Верховним Судом в постанові від 24 серпня 2022 року справа № 538/2344/20 (№ 61-39308св18), під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена правова норма відтворює загальний принцип заборони дискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання або місця перебування особи. Аналіз наведених норм права та правила частини першої статті 1221 ЦК України дає підстави стверджувати, що місцем відкриття спадщини є не місце реєстрації спадкодавця, а останнє його місце постійного проживання.

Таким чином, суд вважає доведеним належними і допустимими доказами, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом із спадкодавицею матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту, що має юридичне значення, підтверджені належними доказами та вважає необхідним встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавицею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини (на момент смерті).

Щодо вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за якою рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 08.04.2013 року, яке набрало законної сили визнано право власності на домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 .

Разом з тим, на думку суду, вимога позивача про визнання за ним права власності на майно, яке належало його матері у порядку спадкування за законом є передчасною, оскільки позивачем не реалізовано право на прийняття спадщини у органах нотаріату у зв`язку із тим, що він пропустив 6-місячний строк подачі заяви про прийняття спадщини, так як не вважався таким, який фактично її прийняв, оскільки не був зареєстрований зі спадкодавицею за однією адресою, що стало підставою для звернення до суду з позовною вимогою № 1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на момент її смерті, яку судом задоволено.

Отже, позивачем передчасно заявлено вимогу про визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом, оскільки не реалізував своє право на звернення з заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату, тому у цій частині позов не підлягає до задоволення, оскільки право позивача не порушене.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача.

Відтак, ухвалюючи рішення, витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1217, 1218, 1222, 1223, 1266, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.141 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, третя особа Черкаська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно за заповітом задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із спадкодавицею матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Судові витрати у справі залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Відповідач: Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області, юридична адреса: вул. Незалежності 168 с. Білозір`я,Черкаський район, Черкаська область;

Третя особа: Черкаська районна державна нотаріальна контора (юридична адреса: вул. Хрещатик 255 м. Черкаси).

Суддя: В. В. Морозов