ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 2-248/10

провадження № 61-16076св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Литвиненко І. В.,

суддів: Грушицького А. І., Петрова Є. В., Пророка В. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміль Олександр Олександрович,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», Одеська обласна дирекція Акціонерного товариства «Райффайзен банк»,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 14 грудня 2023 року під головуванням судді Калініченко Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Сегеди С. М., Сєвєрової Є. С. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля Олександра Олександровича про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанов, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», Одеська обласна дирекція Акціонерного товариства «Райффайзен банк»,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив:

- визнати дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля О. О. незаконними;

- скасувати постанови про звернення стягнення на пенсію боржника винесених в рамках виконавчих проваджень № 48185088 та № 48186012 по виконанню виконавчих листів № 2-248/10 виданих 06 жовтня 2010 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Київський районний суд міста Одеси ухвалою від 05 січня 2023 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання дій незаконними та скасування постанов повернув скаржнику без розгляду.

Одеський апеляційний суд постановою від 29 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Ухвалу Київського районного суду міста Одеси скасував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Київський районний суд міста Одеси ухвалою від 21 серпня 2023 року прийняв скаргу до розгляду та відкрив провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля О. О., про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанов. Залучив до участі у справі в якості заінтересованих осіб ПАТ «МТБ Банк» та Одеську обласну дирекцію АТ «Райффайзен Банк».

Київський районний суд міста Одеси ухвалою від 14 грудня 2023 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля О. О., про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанов державного виконавця про звернення стягнення на пенсію боржника винесених в рамках виконавчих проваджень № 48185088 та № 48186012 з примусового виконання виконавчих листів № 2-248/10, виданих 06 жовтня 2010 року залишив без розгляду.

Ухвалюючи рішення про залишення скарги без розгляду місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває на розгляді справа за скаргою ОСОБА_1 між тими самими учасниками, з того ж самого предмету розгляду та з тих самих підстав, що в даній справі, а тому є підстави для залишення скарги без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 14 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення процесуального права, просив скасувати повністю оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 11 грудня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Київського районного суду міста Одеси.

12 лютого 2025 року цивільна справа № 2-248/10 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судові рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законне є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Ухвалою суду першої інстанції, яку зашив без змін апеляційний суд, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля О. О., залиш без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.

Оскаржувані судові рішення мотивовані тим, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває на розгляді скарга ОСОБА_1 між тими самими учасниками, з того ж самого предмету розгляду та з тих самих підстав, що в даній справі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Встановлено, що у провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває справа № 2-248/10 (провадження № 4-с/947/50/23) за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій заступника начальника відділу Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фішер В. В. та державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля О. О. незаконними та скасування постанов про звернення стягнення на пенсію боржника винесених в рамках виконавчих проваджень № 48185088 та № 48186012.

У зазначеній скарзі заявник просив суд:

- визнати дії заступника начальника відділу Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фішер В. В. незаконними;

- визнати дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля О. О. незаконними;

- скасувати постанови про звернення стягнення на пенсію боржника у виконавчих проваджень № 48185088 та № 48186012 по виконанню виконавчих листів № 2-248/10 виданих 06 жовтня 2010 року.

У справі, що переглядається, вбачається, що ОСОБА_1 , як боржник за виконавчими провадженнями № 48185088 та № 48186012 звернувся до суду із скаргою (справа № 2-248/10, провадження № 4-с/947/12/23) про визнання дій державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля О. О. незаконними та скасування постанов про звернення стягнення на пенсію боржника винесених в рамках виконавчих проваджень № 48185088 та № 48186012, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», Одеська обласна дирекція Акціонерного товариства «Райффайзен банк».

У зазначеній скарзі заявник просив суд:

- визнати дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля О. О. незаконними;

- скасувати постанови про звернення стягнення на пенсію боржника винесених в рамках виконавчих проваджень № 48185088 та № 48186012.

Враховуючи вищезазначене, Верховний Суд зазначає, що скарги № 4-с/947/12/23 та № 4-с/947/50/23, які подані ОСОБА_1 , в рамках цивільної справи № 2-248/10, не є тотожними, оскільки, як вбачається, що у зазначених скаргах різний суб`єктний склад та заявлено різні вимоги з відмінних підстав.

На вказане суд першої та апеляційної інстанції уваги не звернули та дійшли до помилкового висновку про залишення скарги без розгляду.

Окрім цього, суди залишаючи без розгляду скаргу на дії державного виконавця застосували до спірних правовідносин пункт 4 частини першої статті 257 ЦПК України, яка не регулює дані правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожана особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторони виконавчого провадження до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Саме у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).

Отже, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, не є спором у розумінні пункту 4 частини першої статі 257 ЦПК України, а тому ця норма не може застосовуватися до розділу VII ЦПК України.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про залишення скарги без розгляду, якою оскаржуються дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміля О. О., на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки ця стаття визначає підстави для залишення позову без розгляду, а заявник звернувся із скаргою.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду судом касаційної інстанції оскаржених судових рішень.

Вказане призвело до порушення норм процесуального права, а тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, що є підставою для їх скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення скасовуються з передачею справи для продовження розгляду, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 411, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 14 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді: А. І. Грушицький

Є. В. Петров

В. В. Пророк

В. В. Сердюк