Провадження № 2-о/646/23/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.25 м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий - суддя Серпутько Д.Є.,

присяжних: - Цеми В.О., Гонського Є.В.,

секретаря судового засідання Соболь Ю.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, приватний нотаріус Козова Юлія Юріївна, про оголошення померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просить оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим.

В обґрунтування заяви заявник зазначає про те, що 27 листопада 2020 року набув право на спадщину за законом 8/9 часток квартири АДРЕСА_1 від свої матері ОСОБА_3 . Вона набула право на спадщину за законом, в тій же долі, від рідної сестри ОСОБА_4 , яка померла останньою з учасників приватизпції згаданої квартири, якими були ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та їх донька ОСОБА_6 . Свідоцтво про право власності на житло видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 28.01.1998

В результаті того, що у 2007 році ОСОБА_6 вийшла заміж за ОСОБА_2 , 1968 р.н., він був зареєстрований у даному приміщенні з 21.03.2007 року. Після смерті ОСОБА_6 у 2008 р. відкрилася спадщина, в якій на 1/9 квартири мав право ОСОБА_2 , та в яку останній так і не вступив, 8/9 квартири після смерті чоловіка успадкувала ОСОБА_4 , потім від неї ОСОБА_3 та після її смерті у 2019 році ОСОБА_1 . ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 ще деякий короткий час проживав у квартирі АДРЕСА_2 , але приблизно наприкінці 2008 на початку 2009 року з квартири добровільно виїхав, забрав свої речі та по даний час в зазначеній квартирі не проживає та жодного разу не з`являвся, за комунальні послуги та користування квартирою ОСОБА_2 грошей ніколи не сплачував, ремонтом квартири не займався.

На сьогодні наявні обставини, що дають підставу припускати смерть ОСОБА_2 , а саме: на підставі відсутності ОСОБА_2 протягом восьми років. Право користування вказаним житлом ОСОБА_2 втратива на підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду 02.02.2017 року.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 просив заяву задовольнити з підстав зазначених у ній.

Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явилася, 04.02.2025 подала до суду додаткові пояснення в яких просила розгляд справи провести за відсутності представника заінтересованої особи.

Заінтересована особа приватний нотаріус Козова Юлія Юріївна подала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заявник 10.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим.

27 листопада 2020 року ОСОБА_1 набув право на спадщину за законом 8/9 часток квартири АДРЕСА_1 від свої матері ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (спадкова справа 11/2019, зареєстрована в реєстрі № 230)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.10.2005 встановлено, що ОСОБА_6 вийшла заміж за ОСОБА_2 , 1968 р.н.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 встановлено, що ОСОБА_2 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 21.03.2007 року.

Після смерті ОСОБА_6 у 2008 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 12.08.2008 року, відкрилася спадщина, в якій на 1/9 частку квартири мав право ОСОБА_2 , та в яку останній так і не вступив, 8/9 часток квартири після смерті чоловіка успадкувала ОСОБА_4 , потім від неї ОСОБА_3 та після її смерті у 2019 році ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Державної прикордонної служби України № 19/16585-25-ВИХ від 27.02.2025 встановлено, що ОСОБА_2 27.06.2018 через пропускний пункт «Сеньківка» виїхав з України до Республіки Білорусь.

Згідно наданої заявником відповіді Міністерства внутрішніх справ департаменту громадянства та міграції № МГ 32/У/471-ел від 17.06.2025 убачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Республіки Білорусь, Вітебської області, Чашнікського району, м. Чашники, про що відділом записів актів цивільного стану Чашникського виконкома 10.08.2023 року в книзі реєстрації актів про смерть зареєстрований запис № 289.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 13.03.2024 у справі №204/7924/23, де Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).

Статтями 305-309 ЦПК України визначений порядок розгляду справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.

Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України.

При цьому заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини - матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків.

Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Відповідно до ст. 48 ЦК України у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20 та від 07 листопада 2023 року у справі №607/159/23, наголошується, що особливістю такої категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).

У постановах від 26 лютого 2024 року у справі №686/9938/23 та від 25 квітня 2024 року №278/970/23 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що шестимісячний строк, визначений у ч. 2 ст.46 ЦК України для оголошення особи померлою, слід обраховувати з моменту настання події (яка могла призвести до смерті особи), а не з моменту закінчення дії воєнного стану на території держави.

Такий висновок підтримала і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 грудня 2024 року по справі №755/11021/22, зазначивши, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 вважається відсутнім за останнім місцем проживання протягом восьми років, що було встановлено заочним рішенням Червонозаводського районного суду 02.02.2017 року.

Крім того, згідно листа Державної прикордонної служби України № 19/16585-25-ВИХ від 27.02.2025 встановлено, що ОСОБА_2 27.06.2018 через пропускний пункт «Сеньківка» виїхав з України до Республіки Білорусь. З моменту його виїзду за межі території України минуло ще сім років.

При цьому, факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується також наданою відповіддю Міністерства внутрішніх справ департаменту громадянства та міграції № МГ 32/У/471-ел від 17.06.2025, нотаріально засвідченою та апостильованою довідкою начальника відділу ЗАЦС Чашницького райвиконкому Вітебської області Республіки Беларусь, що містить відомості з запису акту про смерть 10.08.2023 р. № 289 від 14.08.2025 про те, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 54 роки., місце смерті: Республіка Білорусь, Вітебська область, Чашницький район, м. Чашники.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наведені заявником обставини та мету, з якою йому необхідно оголосити особу померлою, є підстави для висновку про наявність між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою, матеріально-правового зв`язку, а саме з метою встановлення юридичного факту, що є лише першим кроком до визначення належності 1/9 частки у праві власності на зазначену квартиру та реалізації речових прав заявника на вказане нерухоме майно.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про оголошення фізичної особи померлою є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, у суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених у заяві заявником, вони об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для оголошення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим.

Згідно положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 46 ЦК України, ст.ст. 247, 294, 305-308, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, приватний нотаріус Козова Юлія Юріївна, про оголошення померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Білорусь, місце народження: Україна, Автономної Республіки Крим, м. Керч - померлим від дня набрання рішенням суду законної сили.

Роз`яснити заявникові, що згідно ст. 309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. Копію рішення суд надсилає відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для анулювання актового запису про смерть.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.09.2025.

Суддя Д.Є. Серпутько

Присяжні В.О. Цема

Є.В. Гонський