Справа № 143/474/25
10.09.2025 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Сича С.М.,
за участю секретаря Левченко М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Погребище Вінницького району Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами договору. На теперішній час строк повернення грошових коштів за договором настав, однак відповідач свої зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
Ухвалою суду від 30.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.65-67).
Зокрема, звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять жодного підтвердження оплати за укладеним між вказаними особами Договором факторингу №3072023 від 03.07.2023 року.
Крім того, позивачем надано Витяг з реєстру боржників до Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, який не містить підписів представників фактора та клієнта, а також взагалі не надано акту прийму передачі реєстру боржників.
Представник відповідача наголошує на тому, що з огляду на не доведеність позивачем факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Фінансова Компанія «Інвеструм» до ТОВ «Стар Файненс Груп», наступний перехід права вимоги, який є похідним, не може підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього фактора, тобто позивача (а.с.81-84).
У відповіді на відзив від 20.06.2025 року представник позивача адвокат Усенко М.І. просив позовні вимоги задовольнити повністю та звертає увагу на те, що оскільки Договір факторингу №3072023 від 03.07.2023 року укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвеструм»» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп», то до позовної заяви додано копію вказаного договору та витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не є стороною договору, а отже і не має можливості надати інші докази, що стосуються вказаного договору.
Водночас представник позивача стверджує, що з метою захисту інформації, яка містить банківську таємницю, ТОВ «Стар Файненс Груп» було позбавлене можливості при укладенні Договору факторингу №29012024 від 21.09.2024 року надати ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» додатки до Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, сторонами якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвеструм»» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (а.с.88-90).
26.06.2025 року на адресу суду від представника відповідача Іщука С.О. надійшло заперечення на відповідь на відзив, аналогічне за своїми аргументами відзиву на позовну заяву (а.с.93-97).
Ухвалою суду від 11.08.2025 року вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.101).
Представник позивача адвокат Усенко М.І., будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.112).
Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили (а.с.107, 109).
Сторони не з`явилися в судове засідання, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Звертаючись із позовом до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд має забезпечити сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
03.07.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено Договір факторингу №3072023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передав ТОВ «Стар Файненс Груп», а ТОВ «Стар Файненс Груп» прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у ТОВ «ФК «Інвеструм» за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «ФК «Інвеструм» (а.с.34,35).
10.07.2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» направило ОСОБА_1 лист, в якому повідомило його про відступлення права вимоги по Кредитному договору ТОВ «Стар Файненс Груп» (а.с.24).
29.01.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №29012024, відповідно до якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (а.с.37-42).
31.01.2024 року ТОВ «Стар Файненс Груп» направило ОСОБА_1 лист, в якому повідомило його про відступлення права вимоги по Кредитному договору на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (а.с.25).
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).
Згідно із частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з частиною 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
У відповідності до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Договір підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора W1281, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами кредитного договору.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац 2 ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги є виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).
При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, що розглядається, позивачем зазначено, що право вимоги до відповідача ОСОБА_1 переходило двічі: від первісного кредитора ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «Стар Файненс Груп» та від ТОВ «Стар Файненс Груп» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Суд вважає неспроможними доводи представника відповідача Іщука С.О. про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів перехову права вимоги від первісного кредитора ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «Стар Файненс Груп», виходячи із наступного.
У постановах від 17.01.2020 року у справі № 916/2286/16 та від 30.06.2022 року у справі № 276/1706/14-ц Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.01.2020 року у справі № 916/2286/16 зробила висновок про те, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом за перевірки та надання оцінки доказам, наданим на обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. Водночас встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорювання або пред`явлення вимоги перо визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про визнання Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп», недійсним або заперечення ним факту правомірності укладення цього договору.
Ураховуючи презумпцію правомірності правочину, визначену статтею 204 ЦК України, доводи представника відповідача про те, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту переходу до ТОВ «Стар Файненс Груп», як одного із проміжних кредиторів, права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором, суд вважає помилковими, адже позивачем надано до суду Договір факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, укладений між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» (а.с.34,35), та Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року (а.с.36).
При цьому ту обставину, що Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року не містить підписів представників фактора та клієнта суд не вважає такою, що дає правові підстави не брати його уваги, оскільки він засвідчений електронним підписом директора ТОВ «Стар Файненс Груп» Кононенка Є.О., як законного представника однієї зі сторін цього Договору факторингу (а.с.36 зворот).
Щодо аргументів представника відповідача про відсутність в матеріалах справи акту прийму передачі реєстру боржників, то слід відзначити, що за змістом п.1.2 Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року на підставі цього договору фактор стає новим кредитором в зобов`язаннях, що виникли із основних договорів, та отримує права вимоги по зобов`язанням за основними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами, строк платежу за якими настав, а також вимоги по основним договорам, що виникнуть у майбутньому, з моменту підписання сторонами акту приймання передачі відповідно до додатку №2 до цього договору.
Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи дійсно відсутній акт прийому передачі реєстру боржників, однак, ураховуючи ту обставину, що позивачем надано Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, то ненадання суду такого акту прийому передачі реєстру боржників само по собі не має вирішального значення для правильності вирішення спору та не може розцінюватися як не доведення факту переходу до ТОВ «Стар Файненс Груп» права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Адже надання позивачем суду Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року вочевидь свідчить про те, що такий реєстр був переданий клієнтом (ТОВ «ФК «Інвеструм») фактору (ТОВ «Стар Файненс Груп»).
Суд також вважає неприйнятними аргументи представника відповідача про те, що відсутність у матеріалах справи доказів здійснення ТОВ «Стар Файненс Груп» оплати за Договором факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, є самостійною та безумовною підставою для відмови у позові.
Так, в обґрунтування такого доводу представник відповідача покликався на правові висновки, викладені у пунктах 10.20, 10.21 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16.
Проте, суд вважає, що висловлені у вказаній постанові Верховного Суду висновки стосовно того, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором відступлення права вимоги на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за таким Договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі, не є релевантними щодо обставин розглядуваної справи з огляду на таке.
За обставинами справи №916/2286/16 пунктом 2.2 Договору відступлення права вимоги було передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, пунктом 4.1.1 якого визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена на момент укладення договору.
Отже, у згаданій справі момент набуття прав новим кредитором пов`язувався сторонами Договору відступлення права вимоги із фактом здійснення розрахунків.
Натомість у справі, що розглядається, судом встановлено, що відповідно до п.1.4 Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року відступлення права грошової вимоги і всіх інших вимог, належних клієнту, та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату укладення цього договору та акту приймання передачі, а в силу п.6.1 цього договору він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами.
Таким чином, сторони Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року ототожнили момент переходу права грошової вимоги від клієнта до фактора не з фактом здійснення розрахунків, а з датою підписання договору (набрання ним чинності) та акту приймання передачі.
Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для висновку, що позивачем не надано належних доказів переходу прав від ТОВ "ІНВЕСТРУМ" до ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" за Кредитним договором.
При цьому суд відзначає, що визначений у Кредитному договорі розмір процентної ставки (2,5% в день) не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, оборахованої з урахуванням приписів ч.5 ст.8 та п. 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року).
За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, понесені ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.7) слід стягнути на його користь із відповідача.
Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. 00 коп., суд виходить із наступного.
За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги від 01.03.2024 року, що укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», та замовлення до цього договору із вартістю послуги в сумі 7000 грн. 00 коп. (а.с.49, 50); детальний опис наданих послуг від 09.05.2025 року на суму 7000 грн. 00 коп. (а.с.51); рахунок на оплату від 26.04.2025 року на суму 7000 грн. 00 коп. (а.с.52); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2093 від 29.09.2012 року, виданого Усенку М.І. (а.с.53); ордер серії ВС №1266140 від 01.03.2024 року, виданий Адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с.60 зворот); витяг з ЄДРЮОФОП, згідно із яким керівником Адвокатського об`єднання «Апологет» є Усенко М.І. (а.с.60).
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Так, суд ураховує, що згідно детального опису наданих послуг від 09.05.2025 року адвокатом було надано такі послуги, як усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості, ознайомлення із матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції клієнта, складення позовної заяви та подання її до суду (а.с.51).
На переконання суду, зазначені в цьому детальному описі наданих послуг обсяг наданих адвокатом послуг та витрачений час не співмірні їх вартості в сумі 7000,00 грн.
Так, усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості, а також погодження правової позиції клієнта, по суті є однією видовою послугою, а тому кожна із них не може мати окремого вартісного показника. Водночас ознайомлення із матеріалами кредитної справи є складником такої послуги як складення позовної заяви про стягнення заборгованості, а тому також не може мати окремий вартісний показник.
Також суд вважає, що тривалість роботи адвоката по ознайомленню із матеріалами кредитної справи та складанню позовної заяви, що становить 5 год., є надмірно завищеною, так само як і час витрачений на консультацію клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості, а також погодження правової позиції клієнта, тривалістю 1 год.
Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження розміру понесених ним судових витрат, ураховуючи складність справи, ціну позову, обсяг виконаної адвокатом роботи в контексті критерію реальності адвокатських витрат, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. 00 коп. із розрахунку 3 год. роботи (2 год. 30 хв. на складання позовної заяви та 00 год. 30 хв. на усну консультацію клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості) вартістю по 500 грн. 00 коп. за 1 год.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі №205/5969/15-ц.
Керуючись ст. ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 279 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» сплачений судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал», , місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд.1 корпус 28, м.Львів, 79018.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 15.09.2025 року.

Суддя