Справа № 754/9456/25
Провадження № 2/202/4004/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голєва А.А.

представника відповідача Сулиги С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду міста Дніпра звернувся представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 07.10.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1122989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Укладення кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечувався відповідачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація відповідача здійснювалася при вході відповідача в Особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету.

Таким чином, кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем 07.10.2020, шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду, з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України.

Зазначало, що відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 , вказаний відповідачкою), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 6000,00 (шість тисяч гривень 00 копійок) грн.

Відповідно до кредитного договору (розділу 1), кредитодавець надав відповідачці грошові кошти в розмірі 6000,00 (шість тисяч сто гривень 00 копійок) грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язувалась повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачкою, що підтверджується документом, отриманим від ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Зазначали, що кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору.

22 лютого 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс», уклали договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками иовариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 , за договором № 1122989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.10.2020, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 2150.

21 серпня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20240821/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко фінанс» включно і до ОСОБА_1 , за договором № 1122989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.10.2020, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 2150.

Однак, всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час своєчасно не здійснює повернення кредиту, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Станом на 04.06.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 26 370, 66 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 6 000,00 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 17 082 грн.; заборгованість за пенею та штрафами - 0,00 грн.; інфляційне збільшення 3 288, 66 грн.

З урахуванням викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №1122989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.10.2020 в розмірі 26 370, 66 грн на користь ТОВ «Фінансова компанія Артеміда-Ф» та стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2 422, 40 грн. та правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 грн.

Представник ОСОБА_1 адвокат Конюшко Д.Б. надав відзив на позовну заяву в якому зазначав, що до позову додано письмові докази про те, що 22.02.2021 ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу №015-220221. Позивач надав суду додаток № 2, проте, цей документ є лише формою, незаповненим бланком. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження переходу права грошової вимоги за кредитним договором, де відповідач є боржником, від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Сіроко Фінанс». Наданий же позивачем як доказ цієї обставини переходу права вимоги до відповідача витяг з реєстру прав вимог, сформований 21.08.2024 року, є неналежним та недопустимим доказом, що має бути відхилений, оскільки хоча цей витяг і містить дату 22.02.2021 року, проте, не відповідає формі Додатку № 2 до Договору факторингу №015-220221, і не підписаний ТОВ "Лінеура Україна". Відтак є недоведеною та обставина, що на підставі договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 року до ТОВ «Сіроко Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 23 802,00 грн за Договором №1122989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Як наслідок не є доведеним і перехід право вимоги до відповідача за вказаним договором кредиту і від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»».

Також зазначав, що позивач не надав жодного детального розрахунку суми заборгованості за кредитним договором. Заборгованість за кредитним договором є безпідставною, оскільки згідно умов кредитного договору розмір процентів за 30 днів користування кредитом становить 3 420,00 грн. (6000 грн. сума кредиту х 1,90 % процентна ставка за день : 100 % х 30 днів (термін надання кредиту). Саме такий розмір заборгованості за 30 днів користування кредитом відповідає доданому позивачем додатку № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а також паспорту споживчого кредиту. При цьому в додатку №1 також вказано, що загальна вартість кредиту за стандартною ставкою становить 9 420 грн.

В матеріалах справи наявний додатковий договір від 06.11.2020 року, яким строк користування кредитом продовжили на тих самих умовах до 07.12.2020 року. Тобто, згідно умов кредитного договору розмір процентів за 30 днів користування кредитом становить 3 420,00 грн. (6000 грн. сума кредиту х 1,90 % процентна ставка за день : 100 % х 30 днів (термін надання кредиту). Оскільки в матеріалах справи відсутні інші будь-які додаткові угоди укладені між сторонами щодо можливості продовження кредитування, нарахування відсотків за період з 08.12.2020 є безпідставним. Таким чином дійсна загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ «Лінеура Україна» становить( 6000,00 грн + 3 420,00 грн + 3 420,00 грн) 12 840,00 грн. Відтак, інфляційні втрати за період з 08.12.2020 року по 22.02.2022 року підлягають обрахуванню із суми боргу 12 840,00 грн, та становлять 1 829,41 грн (12 840,00 x 1.14247719 - 12 840,00 = 1 829,41 грн.). Враховуючи викладене, відповідач має перед ТОВ «Лінеура Україна» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 14 669,41 грн, проте, не перед позивачем, оскільки є недоведеним перехід права вимоги до відповідача за вказаним договором кредиту. У зв`язку із цим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також звертав увагу суду, що розмір витрат на оплату правничої допомоги неспівмірний із складністю цієї справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, не відповідають критерію необхідності таких витрат, розумності їх розміру. Вказана справа про стягнення заборгованості за кредитним договором не є складною, а тому заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним відповідно до приведених критеріїв на не може братися до уваги.

У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в його відсутність, у якій проти винесення судом заочного рішення не заперечує.

Представник ОСОБА_1 адвокат Сулига С.О. заперечував щодо позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07.10.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №1122989 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу, який було підписано з використанням електронного підпису.

Згідно вимог п. 1.2 договору, на умовах встановлених договором товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума кредиту складає 6 000 грн.

Згідно умов п.1.3. договору строк кредиту 30 днів.

Відповідно до п.1.4.2 договору, стандартна процентна ставка складає 1,90 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору, якщо Клієнт не виконав умови, зазначені п. 1.4.1. договору, для застосування зниженої процентної ставки.

Відповідно до п.2.1. договору, кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 .

Згідно з п.3.1. договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 09.10.2024, 07.10.2020 о 16 год. 47 хв. було успішно перераховано кошти на суму 6 000 грн. на картку № НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua - 68571925, призначення платежу: зарахування 6 00 грн. на картку № НОМЕР_2 .

22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «Сіроко фінанс»,фактором, було укладено договір факторингу № 015-220221 згідно з умовами якого, клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

21.08.2024 між ТОВ «Сіроко фінанс», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», фактором, було укладено договір факторингу №20240821/1 згідно з умовами якого, клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

З розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку) вбачається, що заборгованість відповідача становить суму у розмірі 26 370, 66 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 6 000,00 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 17 082 грн.; заборгованість за пенею та штрафами - 0,00 грн.; інфляційне збільшення 3 288, 66 грн.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 95 Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.10.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1122989 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу, який було підписано з використанням електронного підпису. Сума кредиту складає 6 000 грн. Згідно умов п.1.3. договору строк кредиту 30 днів.

Відповідно до п.1.4.2 договору, стандартна процентна ставка складає 1,90 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови які зазначені п. 1.4.1. договору для застосування зниженої процентної ставки.

Відповідно до п.2.1. договору, кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 .

Згідно з п.3.1. договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Відповідно до п 9.11. сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.3 договору, чи подовженого відповідно до Розділу 4 розділу, цього договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими то та коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів за понадстрокове користування грошовими коштами здійснюється в момент сплати.

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 09.10.2024 про те, що, 07.10.2020 о 16 год. 47 хв. було успішно перераховано кошти на суму 6 000 грн. на картку № НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua - 68571925, призначення платежу: зарахування 6 00 грн. на картку № НОМЕР_2 .

З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Отже, відповідач уклав із ТОВ «Лінеура Україна» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Як встановлено судом, 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «Сіроко фінанс», фактором, було укладено договір факторингу № 015-220221 згідно з умовами якого, клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 015-220221/02 від 19.05.2021 ТОВ «Сіроко фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1122989.

21.08.2024 між ТОВ «Сіроко фінанс», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», фактором, було укладено договір факторингу №20240821/1 згідно з умовами якого, клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог № 20240821/1 від 04.06.2025 ТОВ Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло права грошової вимоги ОСОБА_1 за кредитним договором №1122989.

Згідно долучених до справи договорів факторингу №015-220221 від 22 лютого 2021 року, та №20240821/1 від 21 серпня 2024 року за якими відступлено право вимоги боргу ОСОБА_1 за кредитним договором, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що відповідач не спростувала.

Вказані договори факторингу є чинними, оскільки їх дійсність ніким не оспорено, а тому вони підлягають виконанню.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» просило суд стягнути із відповідача - ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1122989 від 07.10.2020 у розмірі 26 370, 66 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 6 000,00 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 17 082 грн.; заборгованість за пенею та штрафами - 0,00 грн.; інфляційне збільшення 3 288, 66 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 6 000 грн., що підтверджується матеріалами справи. В добровільному порядку відповідач отримані у кредит кошти в сумі 6 000 грн. на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» не повернув, а тому суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь кредитора ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» заборгованості за кредитом у розмірі 6 000 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 17 082 грн., то суд враховує, що відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.».

При цьому, у кредитному договорі № 1122989 від 07.10.2020 року сторони, діючи відповідно до положень ст. 6, 627 ЦК України, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом, що передбачено розділом 1 договору.

Окрім цього сторонами було погоджено строк дії договору. Відповідно до п. 1.3 договору - строк договору 30 днів.

При цьому, п. 3.1. нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто, метод «факт/факт».

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача - ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 6 840 грн., що були нараховані в межах строку передбаченого договором.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» в частині вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1122989 від 07.10.2020 в загальному розмірі 14 669,41 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 6 000 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 6 840 грн.; інфляційне збільшення 1 829,41 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на правову допомогу у представником позивача були надані: копія договору про надання правової допомоги від 02.06.2025; орієнтований розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда -Ф» до ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.10.2020.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву - частина 8 статті 141 ЦПК України.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України.

Водночас, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Досліджуючи докази на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Встановлено, що стороною позивача до суду першої інстанції надано орієнтований розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда -Ф» до ОСОБА_1 .

На узгоджених сторонами умовах договору про надання правової допомоги від 02.06.2025 а саме: п. 4.6 договору передбачено, що за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін ( сторонами).

До суду такий доказ позивачем не подавався. Окрім того, в матеріалах справи відсутні інші докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а тому у відшкодуванні цих витрат слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог (55,62 %), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 347, 33 грн.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (м. Львів, вул. С. Бандери, 87, оф. 54, ) заборгованість за договором від 07.10.2020 у сумі 14 669,41 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 6 000 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 6 840 грн.; інфляційне збільшення 1 829,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (м. Львів, вул. С. Бандери, 87, оф. 54, ) судовий збір в сумі 1 347, 33 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Бєсєда