Справа № 2-1937/11
Провадження № 6/357/172/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Ільницька І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,-

В С Т А Н О В И В :

11 вересня 2025 року до суду надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, згідно з яким останній просив суд звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , яке згідно з договорами дарування від 02.10.2009 належить йому на праві власності, але не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: 1) Земельну ділянку з кадастровим номером :02:029:0014, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) Земельну ділянку з кадастровим номером :02:029:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою примусового виконання виконавчого листа, виданого 05 квітня 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за № 2-1937/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1617436,15 грн суми боргу за договором позики від 07.02.2008 року та 11,00 грн судових витрат, а всього 1617558,15 грн, шляхом реалізації на електронному аукціоні, в порядку, визначеному ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича перебуває виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 05 квітня 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за № 2-1937/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1617436,15 грн суми боргу за договором позики від 07.02.2008 року та 11,00 грн судових витрат, а всього 1617558,15 грн. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2014 замінено стягувача ОСОБА_3 на ОСОБА_4 у вказаному виконавчому провадженні. Боржник змінив прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 17 вересня 2019 року. 04 квітня 2025 року постановами приватного виконавця накладено арешт на грошові/електронні кошти боржника та все рухоме та нерухоме майно боржника. 31 липня Державна податкова служба України та Пенсійний фонд України надав відповіді на запити приватного виконавця щодо неможливості і однозначно ідентифікувати фізичну особу боржника. Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ, в МВС відсутні дані щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів. Державна прикордонна служба України 31 липня 2025 року повідомила приватного виконавця про те, що від дня відкриття виконавчого провадження, боржник не перетинав державний кордон. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Приватним виконавцем встановлено, що боржнику ОСОБА_1 на підставі договорів дарування від 02 жовтня 2019 року належать земельні ділянки з кадастровими номерами №№ :02:029:0014, площею 0,183 га з цільовим признанням: 01.03 «Для ведення особистого селянського господарства» та :02:029:0015, площею 0,25 га з цільовим признанням: 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового буднику, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ведення особистого селянського господарства», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Боржник не вчинив дії щодо державної реєстрації права власності на отримані в дар земельні ділянки. Приварним виконавцем вичерпано всі заходи щодо примусового виконання судового рішення, тому звернення стягнення на нерухоме майно боржника, є єдиним можливим способом виконання судового рішення в повному обсязі.

Судовий розгляд справи за поданням призначено на 12 вересня 2025 року на 14.00 год.

Приватного виконавця Валявського О.А. повідомлено про день, час та місце судового розгляду шляхом направлення листа на електронну пошту останнього.

В судове засідання приватний виконавець Валявський О.А. не з`явився.

Стягувач ОСОБА_4 та боржник ОСОБА_7 в судове засідання не викликалися відповідно до вимог ст. 420 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

03 квітня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича відкрито виконавче провадження (ВП № 77711458) за виконавчим листом, виданим 05 квітня 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за № 2-1937/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1617436,15 грн суми боргу за договором позики від 07.02.2008 року та 11,00 грн судових витрат, а всього 1617558,15 грн (а.с.8).

04 квітня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича винесено постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_2 (а.с.11-13).

17 вересня 2019 року боржник ОСОБА_2 змінив прізвище на ОСОБА_6 (а.с.14).

Пенсійний фонду України 31 липня 2025 року повідомив приватного виконавця про неможливість однозначно ідентифікувати особу (а.с.16).

Державна податкова служба України 31 липня 2025 року повідомила приватного виконавця про закриття РНОКПП або зняття з обліку фізичної особи в Державному реєстрі. Даних щодо ідентифікації особи, відповідь ДПС України не містить (а.с.17).

МВС України інформувало приватного виконавця про відсутність зареєстрованих транспортних засобів за боржником (а.с.18).

Державна прикордонна служба повідомила приватного виконавця, що за період з 03.04.2025 по 31.07.2025 боржник не перетинав державний кордон України (а.с.19).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2025, ОСОБА_2 з 18.02.2015 до 18.12.2029 був орендарем земельних ділянок №№ :06:004:0073 та :06:004:0073, які належать Білоцерківській міській раді з цільовим призначенням «Для розміщення та експлуатації будівель і спору додаткових транспортних і допоміжних станцій та під розміщення стації технічного обслуговування. На праві власності боржнику, об`єкти нерухомого майна не належать (а.с.20-21).

Дежгеокадастр повідомив приватного виконавця про те, що земельні ділянки з кадастровими номерами №№ :02:029:0014, площею 0,183 га та :02:029:0015, площею 0,25 га зареєстровані за ОСОБА_8 . Відомостей щодо переходу права власності на вказані земельні ділянки до ОСОБА_2 відсутні (а.с.26-28).

До подання приватним виконавцем долучено в копіях договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером №№ :02:029:0014 від 02.10.2009, виконаний на одному аркуші, без підписів дарувальника та обдарованого , підпису нотаріуса та дати його засвідчення нотаріусом та договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером №№ :02:029:0015 від 02.10.2009. Суд звертає увагу на відсутність даних щодо належного засвічення копій вказаних договорів дарування (а.с.29-31).

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 48 вказаного Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Отже, питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, стосується тих випадків, коли боржник фактично є власником майна, володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Застосування судом положень частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду: від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18), від 23 січня 2019 року у справу № 522/6400/15-ц (провадження № 61-1978 в постанові Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 357/10181/16-ц (провадження № 61-168 св 24) зазначено, що «звертаючись з відповідною заявою, приватний виконавець повинен надати докази на підтвердження того, що вказане право власності на нерухоме майно належить боржнику, але не зареєстроване в установленому законом порядку. Передбачена нормами ЦПК України можливість звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, не звільняє стягувача або державного/приватного виконавця від необхідності доведення доводів, на які він посилаються, відповідними доказами.

Якщо з поданих виконавцем доказів неможливо безумовно/безспірно дійти висновку, що право власності на нерухоме майно, назване виконавцем, фактично належить боржнику, і не надано доказів на спростування тієї обставини, що спірне нерухоме майно може належати іншій фізичній особі, то відсутні підстави для задоволення подання виконавця про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, у зв`язку з недоведеністю обставин, на які посилався державний виконавець (пункти 9.5, 9.6, 9.7 постанови Верховного Суду від 16 березня 2020 у справі № 5023/197/12, пункти 66-70 постанови Верховного Суду від 16 червня 2023 року у справі № 921/575/21).

Отже обставини належності нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, боржнику за рішенням суду мають бути доведеними в установленому порядку. Наявність інших власників спірного майна та/або встановлення порушення прав третіх осіб унеможливлює задоволення звернення стягнення на нерухоме майно, оскільки така заява розглядається на стадії виконання судового рішення, суд не розглядає позов та не вирішує спору про право.

Верховний Суд зазначає, що звернення стягнення на майно без перевірки обставин належності іншим особам неможливе, оскільки згідно із частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту».

Змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин п`ятої - сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

В матеріалах доданих до подання приватного виконавця, долучено дві копії договорів дарування земельних ділянок від 02.10.2009, які належним чином не засвідчені (а.с.29-30). Копія договору дарування земельної ділянки щодо земельної ділянки, площею 0,1830 надана суду не повною, так як не містить підписів дарувальника та обдарованого, не містить підпису нотаріуса, який посвідчував вказаний договір та даних щодо реєстрації вказаного договору в реєстрі (а.с.29).

На а.с.10 міститься супровідний лист приватного нотаріуса щодо направлення постанови про арешт коштів боржника до 31 банківської установи, проте відповіді з жодної із банківських установ, зокрема про відсутність грошових коштів боржника, матеріали справи не містять.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2025, ОСОБА_2 з 18.02.2015 до 18.12.2029 був орендарем земельних ділянок №№ :06:004:0073 та :06:004:0073, які належать Білоцерківській міській раді з цільовим призначенням «Для розміщення та експлуатації будівель і спору додаткових транспортних і допоміжних станцій та під розміщення стації технічного обслуговування. Доказів звернення приватного виконавця до Білоцерківської міської ради щодо наявності договірних відносин із боржником чи наявності нерухомого майна, на орендованих земельних ділянках, яке належить боржнику, чи пов`язаними із ним товариствами, матеріали подання не містять.

Пенсійний фонду України 31 липня 2025 року повідомив приватного виконавця про неможливість однозначно ідентифікувати особу (а.с.16).

Довідок форми ОК-5, ОК-7 щодо боржника, які б однозначно ідентифікували особу останнього, матеріали подання не містять.

Державна податкова служба України 31 липня 2025 року повідомила приватного виконавця про закриття РНОКПП або зняття з обліку фізичної особи в Державному реєстрі. Суд звертає увагу на те, що приватним виконавцем не зроблено запит до ДПС України щодо причини закриття РНОКПП або зняття з обліку боржника в Державному реєстрі.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що у поданні приватного виконавця зазначено адресу проживання боржника: АДРЕСА_2 , тоді як судом зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру, згідно з яким боржник з 13.09.2019 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

За таких обставин, суд зазначає, що приватним виконавцем не надано беззаперечних доказів того, що боржник ОСОБА_7 немає грошових коштів у банківських установах та не отримує дохід в установленому законом порядку.

Крім цього на думку суду, приватним виконавцем не надано доказів того, що боржник фактично є власником земельних ділянок, володіє та користується таким нерухомим майном.

Вказане в сукупності, на думку суду, є підставою для постановлення ухвали про відмову в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 76, 81, 89, 260, 440, 354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя М. М. Бебешко