Провадження № 2/487/744/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участі секретаря судового засідання Марченко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання договору іпотеки припиненим, скасування заборони відчуження нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_2 , яка сформована в системі «Електронний суд» адвокатом Луконіною Н.В., до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання договору іпотеки припиненим, скасування заборони відчуження нерухомого майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що 07 червня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 (рідним братом позивачки) було укладено договір кредиту №640/325-К325, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_3 у тимчасове користування грошові кошти в сумі 30 000,00 дол. США з порядком повернення кредиту, що передбачений договором кредиту та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 06 червня 2016 року або достроково у випадках, передбачених договором кредиту зі сплатою 12,00 процентів річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором 07 червня 2006 року було укладено договір поруки №640/325-П325, згідно з яким ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 у повному обсязі зобов`язань за договором кредиту. 08.06.2006 року у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №640/325-К325 від 07.06.2006 року, між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір, відповідно до якого позивачка передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Того ж дня на підставі зазначеного іпотечного договору приватним нотаріусом Сіряковою О.В. була зареєстрована заборона відчуження предмету іпотеки в реєстрі за №665. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у цивільній справі №487/3034/15ц від 02.08.2018 року, яке переглядалось неодноразово, було встановлено, що свої боргові зобов`язання за договором кредиту №640/325-К325 від 07.06.2006 року ОСОБА_3 виконав повністю, у зв`язку із цим банк позбавляється права вимоги за цим договором, оскільки він є припиненим. Згідно з ч. 2 ст.4 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Разом із цим на даний час квартира АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , та яка раніше була передана в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» відповідно до іпотечного договору від 08.06.2006 року, р. №1878, попри припинення основного зобов`язання - договору кредиту №640/325-К325 від 07.06.2006 року з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту 03.06.2010 року, що було встановлено рішеннями судів, продовжує бути в іпотеці та бути обтяженою забороною відчуження, накладеною за вищевказаним іпотечним договором, що порушує її права на вільне користування та розпорядження власним майном. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. На заяву позивачки до правонаступника іпотекодержателя АКБ «Укрсоцбанк» - АТ «СЕНС БАНК», якою вона просила направити повідомлення про припинення іпотечного договору від 08.06.2006 року, р. №1878, відповіддю від 16.09.2024 року №42019-33.4-б/б АТ «СЕНС БАНК» відмовило у направленні повідомлення з формальних підстав. У зв`язку з цим ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду.

Ухвалою суду від 22 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

27 лютого 2025 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що позивачем не підтверджено того, що зобов`язання виконано в повному обсязі, а посилання на рішення Заводського районного суду у справі № 487/3034/15 не є підставою для припинення зобов`язань, оскільки даним рішенням відмовлено Банку у стягненні з підстав пропуску строку позовної давності. Однак позивачем не враховано, що постановами Миколаївського апеляційного суду від 28.11.2018 встановлено, що оскільки змінено термін дії договору пред`явленням вимоги до боржника, то подальше нарахування відсотків після вчинення виконавчого напису не може здійснюватись. А що стосується тіла кредиту, то провадження в цій частині закрито, оскільки тіло кредиту було стягнуто на підставі виконавчого напису нотаріуса від 27.10.2008 року. Позивачем не надано доказів виконання вимоги боржником в повному обсязі. Виконавчим написом встановлено суму заборгованості у валюті долар США, а тому повне виконання даної вимоги повинно бути здійснено у валюті, зазначеній у виконавчому документі, а тому надані позивачем квитанції про сплату грошових коштів не може братись до уваги як належне виконання, оскільки борг не погашено у повному обсязі. В позичальника ОСОБА_4 існує невиконане основне зобов`язання за Кредитним договором, а відтак відсутні підстави для визнання іпотеки припиненою. Часткове виконання вимог згідно виконавчого напису нотаріуса не може бути підставою для припинення зобов`язань. Вимогу про скасування заборони на відчуження нерухомого майна представник відповідача вважає передчасною. Крім цього вважає її похідною вимогою, а оскільки немає підстав для задоволення основної вимоги, то і похідна вимога не може бути задоволена.

18 березня 2025 року надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, що направленням вимоги 03.06.2010 було змінено строк виконання зобов`язань, водночас сам кредитний договір припинив свою дію, що також встановлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2018, яке неодноразово переглядалось, та встановлено, що свої боргові зобов`язання ОСОБА_3 виконав повністю, у зв`язку із цим банк позбавляється права вимоги за цим договором, оскільки він є припиненим. Протягом останніх 15 років банк в судовому чи позасудовому порядку до поручителя не звертався.

Від представника позивача - адвоката Луконіної Н.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судове засідання повторно не прибув, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 07 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 640/325 - К325, згідно з яким останньому надано кредит в сумі 30 000 дол. США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом зі строком повернення до 6 червня 2016 року.

Того ж дня, між Банком і ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно якого остання як поручитель зобов`язалась нести солідарну з ОСОБА_3 відповідальність у разі невиконання останнім зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.

08 червня 2006 року між Банком і ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №640/325-К325, укладено іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 22-24, 101-105, 159-161).

27 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. за заявою Банку вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_4 для задоволення вимог Банку про стягнення у безспірному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 станом на 13 жовтня 2008 року простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 24 239 дол. США (за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на 13 жовтня 2008 року 492,01 грн. = 100 дол. США), що становило 119 258 грн. 30 коп.; простроченої заборгованості за відсотками за договором кредиту №640/325-К325 від 07 червня 2006 року 872,56 дол. США, що еквівалентно 4 293 грн.; пеня 1 210 грн. 60 коп.; штраф - 4428 грн. 09 коп., а всього - 129 190 грн. 08 коп. (т.1 а.с.104 справа № 487/3034/15-ц).

Виконавчий напис перебував на виконанні в Заводському відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Згідно копії квитанції № kr 48938 від 26 червня 2009 року ОСОБА_3 сплатив Банку 127 329 грн., із яких: 13 976, 35 дол. США - погашення заборгованості за кредитом; 2 714, 88 дол. США погашення відсотків. У вказаній квитанції банк зазначив, що залишок боргу по простроченому кредиту склав 10 265, 65 дол. США (т.1 а.с. 118 справа № 487/3034/15-ц).

07 липня 2009 року виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису № 3724 від 27 жовтня 2008 року про стягнення з боржників ОСОБА_3 і ОСОБА_1 129 190 грн. 08 коп. заборгованості закінчено у зв`язку з поверненням виконавчого документу на вимогу Банку як стягувача (т.1 а.с. 117 справа № 487/3034/15-ц).

В січні 2011 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (з змінених позовних вимог) про стягнення заборгованості за кредитним договором станом визначивши розмір заборгованості починаючи з моменту укладення договору 7 червня 2006 року та станом на 25 листопада 2010 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2012 року у справі № 1490/5506/12 задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за цим же кредитним договором.

Проте рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 03 квітня 2013 року вказане рішення Заводського районного суду було скасовано та в задоволенні позову відмовлено. В даному рішенні апеляційний суд зазначав, що ОСОБА_3 на виконання виконавчого напису від 26 червня 2009 року достроково сплатив заборгованість за кредитним договором в розмірі 127329 грн., яка була визначена вказаним виконавчим документом. Доказів щодо прострочення позичальником щомісячних платежів за кредитним договором, починаючи з жовтня 2008 року не було надано суду. А сума заборгованості за кредитним договором у 10 262, 65 дол. США визначена у зв`язку із зміною курсу гривні до долара США (а.с.55-57 справа № 487/3034/15-ц).

17 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором станом на 9 квітня 2015 року.

25 грудня 2015 року у справі № 487/3034/15-ц рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у задоволенні позову відмовлено (а.с. 109-112).

Зазначене рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2015 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 22 лютого 2016 року).

Однак 16 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.11.2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.12.2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15.02.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва (а.с. 118-122).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2018 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 123-128).

28 листопада 2018 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2018 року (з урахуванням ухвали від 12.12.2018 про виправлення описки) в частині стягнення кредитної заборгованості станом на 25 листопада 2010 року скасовано. Провадження у справі в частині стягнення кредитної заборгованості станом на 25 листопада 2010 року закрито (а.с. 129-134, 135-139, 140-142).

Підставою для закриття провадження стало те, що сума заборгованості за тілом кредиту становить ту ж саму суму 10262, 65 доларів США, якій вже була надана оцінка в рішенні апеляційного суду від 3 квітня 2013 року, та з нарахованих процентів на цю суму за наступний період до 9 квітня 2015 року. Таким чином, спір щодо стягнення кредитної заборгованості в її частині нарахованої станом на 25 листопада 2010 року за цим же договором з тих самих підстав, вже вирішено судом, рішення набрало законної сили.

Також 28 листопада 2018 року постановою Миколаївського апеляційного суду рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2018 року в частині стягнення кредитної заборгованості за період з 25 листопада 2010 року по 9 квітня 2015 року скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення. В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 640/325-К325 від 07 червня 2006 року в частині стягнення кредитної заборгованості за період з 25 листопада 2010 року по 9 квітня 2015 року відмовити.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.10.2024 встановлено, що існує заборона на відчуження нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_5 ; іпотекодержатель АТ «АЛЬФА-БАНК», документи подані для державної реєстрації: іпотечний договір, сері та номер 179, виданий 08.06.2006, повідомлення про реєстрацію іпотеки, договір про порядок дій щодо внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10-11).

01 грудня 2022 до Державного реєстру банків внесено запис щодо зміни найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

У відповідь на звернення ОСОБА_1 , АТ «СЕНС БАНК» (правонаступник АКБ «Укрсоцбанк») повідомило, що лист містить інформацію, яка становить банківську таємницю та з отриманого листа неможливо ідентифікувати її як клієнта банку. Для проведення ідентифікації запропоновано звернутись до найближчого відділення АТ «СЕНС БАНК».

Позивач вказує, що боргові зобов`язання за договором кредиту ОСОБА_3 виконав повністю, що встановлено рішенням суду. У зв`язку з погашенням заборгованості перестали існувати підстави заборони обтяження нерухомого майна, попри припинення основного зобов`язання її квартира продовжує бути в іпотеці та бути обтяженою забороною відчуження, що порушує її права на вільне користування та розпорядження власним майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Також відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізується у статті 1 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Оскільки іпотечний договір, як забезпечення основного зобов`язання, є похідним, тому підстави його припинення залежать безпосередньо від належного виконання основного зобов`язання.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим, зокрема у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 208/1476/19 (провадження № 61-1701св21).

Частинами 1 та 2 статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19) зроблено висновок про те, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі №2-68/2011.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21) та від 25 червня 2024 року у справі № 646/5878/20 (провадження № 61-1152св23).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що кредитні відносини між сторонами виникли в доларах США, а відповідно до положень статті 533 ЦК України, у разі сплати отриманого в іноземній валюті боргу у гривні слід враховувати її офіційний курс саме на день платежу.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 394/433/17 (провадження № 61-38504св18).

27 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. за заявою Банку вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_4 для задоволення вимог Банку про стягнення у безспірному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 станом на 13 жовтня 2008 року простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 24 239 дол. США (за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на 13 жовтня 2008 року 492,01 грн. = 100 дол. США), що становило 119 258 грн. 30 коп.; простроченої заборгованості за відсотками за договором кредиту №640/325-К325 від 07 червня 2006 року 872,56 дол. США, що еквівалентно 4 293 грн.; пеня 1 210 грн. 60 коп.; штраф - 4428 грн. 09 коп., а всього - 129 190 грн. 08 коп.

Таким чином, у виконавчому написі зазначено заборгованість у доларах, однак із зазначенням еквівалента у національні валюті, тобто відбулась прив`язка суми боргу до курсу долара США, що є додатковою гарантією для кредитора у випадку знецінення національної валюти на момент погашення боргу.

Також встановлено, що заборгованість в доларах та гривневий еквівалент визначений станом на 13 жовтня 2008 року, а боржник ОСОБА_3 сплатив відповідачу борг 26 червня 2009 року в гривневому еквіваленті, визначеному у 2008 році та у меншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому написі (127 329 грн з визначеного у виконавчому написі 129 190,08 грн). У квитанції зазначена, що залишок боргу по простроченому кредиту склав 10 265,65 дол. США.

Таким чином, оскільки кредитні відносини між сторонами виникли в доларах США, заборгованість у виконавчому написі визначена в доларах США, тому належним виконанням зобов`язання є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором. ОСОБА_3 сплатив відповідачу у 2009 році заборгованість в гривневому еквіваленті, визначеному у 2008 році та не у повному обсязі, відтак заборгованість за кредитним договором погашена не у повному обсязі.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 559/1995/22 від 21 грудня 2023 року.

Доводи позивачки про те, що рішеннями суду у справі № 487/3034/15-ц встановлено, що свої боргові зобов`язання за договором кредиту ОСОБА_3 виконав повністю, є помилковими, оскільки такий висновок суду відсутній в остаточному рішенні у цій справі.

Так, зазначена справа розглядалась судами неодноразово та останнім рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2018 у задоволенні позову відмовлено. Переглядаючи вказане рішення суду, Миколаївський апеляційний суд 28.11.2018 закрив провадження у справі з тих підстав, що визначеній Банком сумі заборгованості за тілом кредиту 10 265,65 дол. США вже була надана оцінка в рішенні апеляційного суду від 03 квітня 2013 року.

Як встановлено з рішення апеляційного суду Миколаївської області від 03 квітня 2013 року, суд дійшов висновку, що Банк не надав доказів щодо прострочення ОСОБА_3 щомісячних платежів за кредитним договором, починаючи з жовтня 2008 року, а сума заборгованості за кредитним договором у 10262, 65 доларів США визначена у зв`язку із зміною курсу гривни до долара США.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судами у справах № 487/3034/15-ц та № 1490/5506/12 не встановлено обставин повного виконання виконавчого напису від 27 жовтня 2008 року та, відповідно і зобов`язання за кредитним договором, забезпеченим іпотекою.

Інших доказів виконання зобов`язання не надано.

За таких обставин, ОСОБА_1 не довела повного погашення заборгованості за кредитним договором №640/325-К325 від 07 червня 2006 року, відтак відсутні підстави для визнання іпотеки припиненою та, як наслідок, для задоволення похідних вимог про скасування заборони відчуження нерухомого майна.

Враховуючи викладене суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання договору іпотеки припиненим, скасування заборони відчуження нерухомого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100.

Повне судове рішення складено 12.09.2025.

Суддя З.М.Сухаревич