ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/813/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої Хома М.В.

суддів Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2025 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.11.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках яких реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1309-3699.

Згідно з умовами кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 4500 грн зі строком кредитування на 300 календарних днів; базовий період - 7 днів; знижена % ставка 2.50 % в день; стандартна % ставка 3.00 % в день.

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору у розмірі 4500 грн.

Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, а тому станом на 25.11.2024 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 21712,50 грн, з яких: 3937,50 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 17775 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами (із урахуванням списаної заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 17191,46 грн в межах застосованої до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг).

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.05.2025 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1309-3699 від 28.11.2023 в розмірі 4500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 501,73 грн. сплаченого судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить рішення суду в скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що між сторонами погоджено строк кредитування згідно п. 4.12. договору, а саме 300 календарних днів (до 22.09.2024 року), протягом якого позивач має право нараховувати проценти за користування кредитом, розмір яких визначено в п. 4.10 та 10.1. договору, а відтак судом першої інстанції помилково було визначено, що строк договору є саме 7 днів, а не 300 календарних днів, як це визначено згідно умов Договору.

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» указує, що ними детально описано інформацію як щодо базового періоду користування кредитом на умовах Зниженою процентною ставкою так, і щодо строку кредиту (строку кредитування), в зв`язку з чим суд першої інстанції помилково здійснив припущення, що умови договору містять два строки кредитування, оскільки ці поняття чітко розмежовані Договором та Правилами.

Отже, на думку позивача, судом першої інстанції не було в повному обсязі з`ясовано інформації щодо строку договору (кредитування) (згідно п. 4.12. договору - 300 календарних днів (до 22.09.2024), як підстави для належного нарахування процентів за користування кредитом, що мало наслідком часткове задоволення позову, а саме нарахування процентів за користування кредитом в межах 7, а не 300 календарних днів, як зазначено в умовах договору (п. 4.12. Договору).

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Обставини справи.

28.11.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1309-3699, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С8800.

Позичальник підтвердив, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування», на веб-сайті http//:credos.com.ua, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 11.3.1 Договору).

Згідно з п. 2.2 Договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позивальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2. Договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту становить 4500 грн. Дата надання/видачі кредиту 28.11.2023.

Базовий період користування кредитом складає 7 календарних днів з дня надання кредиту (п. 4.8. Договору).

Строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику, 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 22.09.2024 року. Строк договору є рівним строку кредитування. (п. 4.12 Договору).

Відповідно до п. 4.10. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми Кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування кредитом.

Згідно з п. 4.13. Договору реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить два мільйони шістсот сімдесят сім тисяч п`ятсот п`ятнадцять цілих, нуль сотих відсотки.

Орієнтовна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 45 000, 00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (п. 4.14. Договору).

28.11.2023 року ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису, підписав паспорт споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит».

Умовами пунктів 3, 4 Паспорту споживчого кредиту передбачено, що тип кредиту кредитна лінія; сума/розмір кредитного ліміту 4500 грн.; строк кредитування 300 календарних днів; базовий період сплати відсотків (визначається Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника) 7 календарних днів.

Стандартна ставка 1095% (3% в день); знижена ставка 912,5% (2,5% в день). Тип процентної ставки фіксована; реальна річна процентна ставка (реальна річна процентна ставка, відсотків річних розрахована за умови, що Базовий період сплати відсотків складає 7 днів, а відсоткова ставка за кредитом 3.00% в день (Стандартна ставка) становить 2677515, 00%.

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 4500 грн. підтверджено наступними доказами: довідкою про перерахування ОСОБА_1 суми кредиту за кредитним договором № 1309-3699 від 28.11.2023 року у розмірі 4500 грн; листом АТ КБ «Приват банк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LigPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019 року.

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит загальною сумою 4500 грн відповідно до умов укладеного договору.

З розрахунку заборгованості за кредитними договором видно, що сума боргу за кредитним договором, станом на 25.11.2024 року становить 38903,96 грн, що складається із 3937,50 грн - основний борг та 34966,46 грн - залишок відсотків.

Із змісту позовної заяви видно, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 17191,46 грн, за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 21712 грн.

Тому, заявлена до стягнення сума заборгованості за кредитом визначна позивачем у розмірі 21712,50 грн, з яких: 3937,50 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 17775 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Частково задовольняючи позов, суд мотивував рішення тим, що умовами договору встановлено два строки кредитування. Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору. Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору щодо строку його дії 7 календарних днів згідно з пунктами 2.3 договору чи 300 календарних днів згідно з пунктом 4.12 договору, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 , отримуючи кредит 27.11.2023 року вважав, що повинен повернути його 04.12.2023 року, тому суд вважав, що починаючи з 05.12.2023 року у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором, натомість позивач нараховував проценти по 22.09.2024 року.

Оскільки позичальником було сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 787,50 грн, суд вважав, що до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 4500 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту.

Однак, з висновком суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками погодитися неможливо.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У постанові від 30.06.2021 року у справі № 183/2390/18 Верховний Суд зазначив, що «підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів у тексті всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір.

Від розуміння сторонами умов кредитного договору щодо строку кредитування, згідно з яким позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором, залежить з`ясування обставин, у якому розмірі існує у позичальника заборгованість за кредитним договором. Тож у предмет доказування входить з`ясування цих обставин.

Від встановлення обставин, чи відповідає строк кредитування такому що зазначає кредитодавець, чи такому, на який посилається суд першої інстанції, залежить, чи існують підстави для стягнення заборгованості за відповідний строк кредитування, у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору.

За таких обставин підлягають тлумаченню відповідні умови договору щодо застосовуваного сторонами певного строку кредитування під час погашення заборгованості за кредитним договором.

У той же час, тлумачення не може створювати нові умови договору, а виключно роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення потрібно розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення (з`ясування) його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення незрозумілостей та суперечностей у трактуванні його положень.

У постанові від 03 березня 2021 року у справі № 522/799/16 Верховний Суд зазначив, що метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі. Потреба у тлумаченні правочину виникає у зв`язку з неповнотою або недостатньою ясністю окремих його умов. Саме тому при тлумаченні правочину суди першої та апеляційної інстанцій насамперед повинні брати до уваги однакове для усього змісту правочину буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, вжитих у правочині.

Верховний Суд у своїй постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 753/13820/16-ц (провадження № 61-4858св23) висловив наступні висновки:

«Щодо визначення правил тлумачення правочину, то відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (у випадку безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення».

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, зробленим у постанові від 09 березня 2023 року у справі № 695/2077/21 (провадження № 61-10040св22).

Отже, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина саме за правилами, передбаченими статтею 213 ЦК України.

Потрібно враховувати, що передусім тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, що містяться у статті 213 ЦК України. Виключно у разі неможливості визначити справжній зміст відповідної умови договору за допомогою зазначених рівнів тлумачення, може використовуватися спосіб тлумачення за принципом contra proferentem. Тобто тільки у разі неможливості тлумачення правочину на перших рівнях потрібно керуватися вищезазначеним правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Відповідно до зазначеного правового висновку у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав)). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Як вже зазначалось, на першому рівні тлумачення спочатку аналізується текст умови: якщо слова мають чіткий зміст або усталений технічний смисл, саме він береться до уваги.

Згідно ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зобов`язання.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (Провадження № 12-16гс22) підкреслила, що установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Одночасне визначення умов договору щодо Базового періоду на який надається кредит (7 календарних днів) та строку кредитування (300 календарних днів), як таких, що суперечать одна одній, свідчить про помилкове тлумачення судом першої інстанції таких умов договору.

Договірні умови щодо кредитування, які включають в себе: кредитний договір, загальні умови кредитування, рекомендований графік погашення кредиту, реальну річну процентну ставку на дату укладення договору, орієнтовну загальну вартість Кредиту, містять в тому ж числі конкретне визначення поняття «строк кредитування» у п. 4.12 кредитного договору, що відповідає загальноприйнятому значенню терміну «строк кредитування».

У пункті 1.1 чітко сказано: «Базовий період сплати відсотків (далі - Базовий період) - проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказана у розділі 4 цього Договору і визначена Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт Кредитодавця».

Згідно з пунктом 4.8 кредитного договору: «Базовий період складає 7 календарних днів. Перебіг першого Базового періоду починається з дати надання/видачі Кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду».

Згідно з пунктом 4.12 кредитного договору: «Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі - Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 22.09.2024 року. Строк Договору є рівним Строку кредитування. У будь якому випадку договір діє до 24 години доби, наступної після дати повного та належного виконання виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Продовження строку кредитування або строку дії договору або строку виплати кредиту в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором.

Таким чином Кредитодавець чітко розділив значення термінів «Базовий період» та «Строк кредитування». Вже на першому рівні тлумачення, де враховується буквальне значення слів і термінів у договорі, а також загальновживане значення термінів у відповідній сфері, можна зробити висновки, що за змістом укладеного договору строк дії самого договору, як і строк кредитування в цілому, описано та зазначено згідно загальновживаних у сфері кредитування термінів, зрозумілих для Позичальника, оскільки поняття «строк кредитування» є однозначним, загальноприйнятим, має чіткий зміст та усталене технічне розуміння, та саме він має братись до уваги. Поняття «Базовий період» та «Строк кредитування» мають різне призначення та регулюють різні аспекти договору: одне - умови періодів застосування зниженої ставки, інше - загальний термін кредиту. Таким чином, на першому рівні не виникає автоматично двозначності чи неоднозначності, оскільки кожен з термінів має власне визначення.

На другому рівні тлумачення, який застосовується коли звичайне значення не дозволяє зрозуміти окрему частину договору, також можна встановити, що строк кредитування становить саме 300 днів, оскільки внаслідок системного тлумачення та порівняння пунктів 1.1, 4.8 та 4.12 з іншими положеннями договору, з усім змістом договору в цілому, а також із намірами сторін на момент укладення, беручи до уваги зазначені в п. 4.10 та 10.1 Кредитного договору розміри процентних ставок, зазначену в п. 4.13 реальну річну процентну ставку, зазначену в п. 4.14 орієнтовну загальну вартість кредиту, а також зазначений в пункті 5 порядок повернення Кредиту, можна дійти висновку про однозначність намірів кредитора, та відсутність будь-яких спроб приховати природу договору від позичальника. Неясне положення читається в контексті всього договору і тих цілей, які сторони переслідували, укладаючи його, а отже, двозначність відсутня й на другому рівні, оскільки ці терміни, хоча й формально стосуються часу, але регулюють різні аспекти (період «пільгової» ставки проти загального строку).

Щодо третього рівня тлумачення, суд наголошує, що наявність окремого періоду, під час якого застосовується знижена процентна ставка у кредитних договорах не заборонена чинним законодавством, та є поширеною практикою у кредитних правовідносинах, яка спрямована на заохочення добросовісного та вчасного виконання позичальником своїх зобов`язань. Така практика є часто застосовуваною у кредитуванні: короткий період зі зниженою ставкою і наступний довгий період - зі звичайною ставкою. Це свідчить про загальноприйняту поведінку відповідача у кредитних правовідносинах. Мета договору є однозначною - надати кредитні кошти під певні відсотки із визначенням різних умов на різні періоди, а тому навіть на третьому рівні тлумачення не виникає двозначності умов договору.

Аналіз змісту пунктів 1.1, 2.3, 4.1, п.п. 4.1 - 4.16, п. 5.1 5.6, п.п. 10.1 - 10.3 цього договору дає підстави для висновку, що тлумачення цих умов договору можливо здійснити на всіх з перших трьох рівнів тлумачення умов договору, натомість застосування принципу contra proferentem відповідає четвертому рівню тлумачення та застосовується у разі, якщо неможливо здійснити тлумачення на попередніх рівнях.

Апеляційний суд наголошує, що лише коли всі описані рівні не дають змоги визначити однозначний зміст умови, постає потреба вдатися до зовнішніх правил на кшталт contra proferentem. Верховний Суд підкреслив, що принцип contra proferentem є допоміжним, субсидіарним засобом тлумачення і застосовується тільки після того, як вичерпано звичайні інструменти, передбачені ст. 213 ЦК України. Фактично це «останній аргумент» на випадок, коли двозначність усунути не вдалося. Натомість двозначність вказаних умов договору відсутня на кожному з рівнів тлумачення.

Також апеляційний суд зазначає, що відповідач не доводив, по-перше, що відповідне формулювання було нав`язане йому всупереч його вільній волі, а по-друге, що він до укладення чи під час виконання договору звертався до суду з вимогою про офіційне тлумачення цієї умови. Відповідач добровільно підписав договір, не заявляє, що вказані умови включено до договору під тиском, а безпідставне застосування принципу contra proferentem виступає засобом для уникнення відповідальності від невиконання ним умов Кредитного договору.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що з урахуванням конструкції пунктів 2.3, 4.8, 4.12 кредитного договору та принципу тлумачення contra proferentem, права відповідача були порушені, є помилковими, з огляду на те, що ці пункти не є двозначними за змістом і покладають на позичальника обов`язок сплати процентів за користування кредитними коштами лише протягом строку дії договору, що дорівнює строку кредитуванню, та який чітко описано у пункті 4.12. Кредитного договору - 300 календарних днів до конкретно зазначеної дати 22.09.2024 року.

До позовної заяви було надано розрахунок заборгованості, який є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Загальна сума заборгованості згідно розрахунку заборгованості не перевищує орієнтовну загальну вартість кредиту зазначену в п. 4.14 Кредитного договору, та з якою відповідач був належним чином ознайомлений. Даних на спростування розрахунку заборгованості матеріали справи не містять. Позивач не нараховував штраф та пеню за невиконання зобов`язання відповідачем.

Тому, доводи апеляційної скарги з цього приводу колегія суддів вважає обґрунтованими.

Розмір відсотків за користування кредитними коштами не перевищує обмеження щодо максимальної денної процентної ставки підлягають застосуванню у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування»

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сплачені позичальником кошти на погашення суми заборгованості за кредитним договором 29.11.2023 року у розмір 787,50 грн були частково зараховані позивачем на погашення суми заборгованості за тілом кредиту, тому визначена в позовній заяві сума боргу за тілом кредиту 3937,50 грн є обґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом було встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав лише для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс».

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає задоволенню, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21.05.2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21.05.2025 року підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати понесені ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в розмірі 6056 грн. (3 633,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, 2 422,40 грн. за подання позовної заяви) підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс»

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 травня 2025 року- скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» ( ) заборгованість за кредитним договором № 1309-3699 від 28.11.2023 року у розмірі 21712,50 грн, яка складається з 3937,50 грн - заборгованості за тілом кредиту та 17775 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» ( ) 6056 грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень ) судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Постанову суду апеляційної інстанції складено 15 вересня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.