Справа № 740/2896/25
Провадження № 2/740/1460/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Роздайбіди О.В.,

при секретарі Ісаєнко А.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Талалаївської об`єднаної територіальної громади Ніжинського району Чернігівської області в особі Талалаївської сільської ради про визнання права власності,

встановив:

До Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява для розгляду, в якій позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , 1929 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_3 , 1929 р.н. Після її смерті спору з питання визначення кола спадкоємців не виникло. Спадкодавиця заповіту не лишила, єдиним спадкоємцем першої черги була лише позивачка, її донька, ОСОБА_2 , 1956 р.н. Інших дітей вона не мала. Батько позивачки помер значно раніше за неї. Вдруге спадкодавиця шлюб ні з ким не укладала, проживала до дня смерті сама.

Позивачкою було здійснено поховання матері. Деякі речі матері були нею роздані знайомим, сусідам та родичам одразу після її смерті. Все це вона вчиняла, як єдина спадкоємиця, що прийняла спадкове майно.

Оскільки позивач проживала на той час окремо від матері в іншому населеному пункті, то нею вчинялись дії не лише щодо речей домашнього вжитку, а довелось розпорядитись продуктами, що були заготовлені у матері, щоб вони не пропали, а також худобою. Материних речей позивачка забрала не так багато, але деякі з них лишаються дорогими для позивачки як пам`ять про матір.

Позивачка, як повноправна хазяйка спадкового майна, вступила у володіння та управління всім майном одразу після смерті матері. Протягом шести місяців нею були вчинені дії, що свідчили про беззаперечне володіння, управління нерухомим та рухомим майном. Багато чим із рухомого майна позивачка не лише володіла, а і здійснювала розпорядження роздаючи, даруючи та перевозячи в інший населений пункт. Нею проводились оплата комунальних платежів за цим господарством.

Коли позивачка приїхала до успадкованого господарства, щоб влаштувати поминальний обід до річниці материної смерті (початок листопада 2002 року), то не дивлячись на те, що у господарстві лише навесні проведено косметичний ремонт і сусідами оброблялась з її дозволу частина городу біля будинку вигляд господарства був запущений.

Зараз позивачка має намір продати будинок, який отримала у спадок. і для цього має документально підтвердити право власності на нього.

У зв`язку з тим, що від часу смерті спадкодавиці минуло більше двадцяти років, у сільській ралі змінилось керівництво вже не один раз. Нинішнім працівникам сільської рали не відомо, що відбувалось у 2001 році з будинковолодінням i хто та яким чином приймав чи не приймав спадщину фактичним вступом у володіння та користування спадковим майном.

Будинком з присадибною ділянкою, яка надана для обслуговування будинку, що належить позивачці з часу відкриття спадщини, тривалий час з її дозволу користуються інші особи. Тому позивачка розуміє, що надати довідку про прийняття нею спадщини шляхом вступу у володіння та управління майном після смерті її матері уповноважені особи сільської ради не зобов`язані. Відповідачем було надано довідку № 03-29/417 від 18.09.2024 року про те, що на день смерті спадкодавиця була зареєстрована одна. Також надано довідку № 03-29/418 від 18.09.2024 року про те, що станом на 15.04.1991 р. в домоволодінні АДРЕСА_1 мешкали дві особи: мати позивачки та позивачка. До якого часу вона документально була зареєстрована у с. Талалаївка позивачці не відомо.

Фактично та виходячи із даних, що зазначені у паспорті з 1983 року позивач вже проживала та була зареєстрована у м. Черкаси. Майже кожні вихідні, кожну відпустку, відгули вона приїздила до матері і допомагала вести господарство. Зв`язку із домоволодінням позивачка не втрачала, хоча вважала, що воно материне, а вона лише їй допомагає. Часу коштів та сил вона приділяла у значній мірі.

У довідці № 03-29/417 від 18.09.2024 року зазначено, що домоволодіння відноситься до суспільної групи господарств робітничий двір. У разі віднесення господарства до робітничого двору норми статей 120, 123 ЦК УРСР відповідно до яких майно колишнього колгоспного двору підлягало розподілу між його членами, не застосовуються. Тому не має значення, яка кількість осіб і хто саме зазначений у архівних матеріалах сільської рали та, відповідно, у наданій довідці, оскільки право власності на нерухоме майно виникло лише у голови робітничого двору не залежно від складу сім`ї та членів двору.

Жодного правовстановлюючого документа на домоволодіння АДРЕСА_1 мати позивачки не оформляла не мала, хоча її право власності на цей будинок ніким не оспорювалось. Оскільки їздити позивачці було далеко, а швидко це не могли зробити, то нею так і не було отримано правовстановлюючий документ.

У сільраді видали свідоцтво про право власності на нерухоме майно вже після смерті спадкодавиці. Копію цього свідоцтва надали у Ніжинському МБТІ, оскільки на підставі цього документа провели реєстрацію нерухомого майна. Ні відповідне рішення, ні реєстрація ніким не оспорені і на даний час є правочинними. Позивачкою також не оспорюються ці документи і не ставиться питання про їх скасування. Правову оцінку цій інформації має надати суд, але врахувати при цьому однозначно потрібно те, що ніхто, ніколи не заперечував належність житлового будинку з господарськими будівлями спадкодавиці та те, що саме позивач належним чином прийняла спадщину. Отже, правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування визнається судом незаконним, якщо він не відповідає закону і порушує права власника. У цьому випадку свідоцтво про право власності, хоча і не відповідає вимогам закону, проте не порушує право власності спадкодавиці та позивача, як особи, що успадкувала все належне майно своєї матері за законом, отже не має підстав для визнання його нечинним.

Звернувшись до нотаріальної контори через свого представника за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка отримала письмову відмову в.о. державного нотаріуса Другої ніжинської державної нотаріальної контори. Нотаріус перевірив інформацію про те, чи заводилась спадкова справа і без надання підтверджуючих документів, які б свідчили про прийняття позивачем спадщини, не заводила спадкової справи.

Тобто, не лише відсутність належним чином оформлених за життя спадкодавиці правовстановлюючих документів, а і відсутність письмової інформації про фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не дають нотаріусу можливості завести спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину на будинок, що віднесено до суспільної групи робітничий двір.

Позивачка вважає, що діями, що свідчили про фактичне прийняття позивачем спадщини з дня смерті матері, тобто, з ІНФОРМАЦІЯ_1 , і протягом шести місяців після її смерті, було користування речами матері, предметами домашнього вжитку, меблями, догляд за садом та городом, розпорядження (дарування, продаж) врожаю, речей матері і т.д., здійснення поточного ремонту будинку, підтримання у належному стані господарських будівель, розпорядження птицею та худобою, що була у господарстві матері, тощо. Таким чином, позивачка стверджує, що прийняла спадщину, оскільки вступила у фактичне управління спадковим майном, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Фактичний вступ у володіння спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не частиною складалася і де б вона не знаходилась.

Правовідносини у справі виникли з приводу спадкування зачіпають інтереси саме відповідача, територіальної громади в особі Талалаївської сільської ради Ніжинського району і тому саме вона є належним відповідачем.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без участі їх представника, просила прийняти рішення згідно чинного законодавства.

У судовому засіданні за клопотанням представника позивачки були допитані свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які надали аналогічні пояснення, що знали померлу та її дочку, яка спочатку проживала у селі з матір`ю, а потім переїхала в м. Черкаси. Періодично приїздила в гості, допомагала матері по господарству. Після смерті матері здійснила її поховання та почала проживати у будинку, розпоряджатися майном. Перевезла до себе деякі речі з батьківського будинку та дала для проживання іншій особі, після смерті якої там став проживати його син, а саме свідок ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що відповідно до листа державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контри С. Репех, на усне звернення заявниці їй запропоновано звернутися до суду для встановлення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини або для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_7 шляхом володіння або користування спадковим майном спадкодавця (а.с.10).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданого Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 лютого 2025 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені: батько ОСОБА_8 та мати ОСОБА_3 (а.с. 13).

Довідкою Талалаївської сільської ради Ніжинського району № 03-29/418 від 18.09.2024 станом на 15.04.1991 р. у домоволодінні АДРЕСА_1 мешкали: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 голова колгоспного двору (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_9 , дочка, 1955 р.н. Домоволодіння відноситься до суспільної групи господарств робітничий двір (а.с. 14).

Згідно з довідкою вих. № 03-29/417 від 18.09.2024, виданою секретарем Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Ярмоленко Г., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті та протягом 6-ти місяців з дня її смерті за вищезазначеною адресою зареєстрована одна (а.с. 15).

Відповідно до довідки КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради та технічного паспорту, житловий будинок по АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_3 в цілому згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 16.12.2004 року виконавчим комітетом Талалаївської сільської ради на підставі рішення № 25 від 29.04.2003 року (зареєстрованого в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації 16.12.2004 року) і записано до реєстрової книги за реєстровим № 9091768 (а.с. 16-21).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_3 з приміткою «особа померла» (а.с. 22).

Матеріали справи містять копії правовстановлюючих документів, право власності на яке просила визнати позивачка.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, як роз`яснено Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.1. Інформаційного листа від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Однак, у справі яка розглядається, оригінали правовстановлюючих документів не є втраченими та знаходяться у позивачки, яка за наявності підтвердженого права на спадкування не позбавлена можливості оформити свої спадкові права.

Однак, у справі яка розглядається, відповідачем не оспорюється право позивача на спадкування майна, що вказує на невірно обраний спосіб захисту цивільного права, адже за наведених обставин ефективним способом захисту, який відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення буде звернення до суду з позовом про встановлення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини або про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_7 шляхом володіння або користування спадковим майном спадкодавця.

Натомість, звертаючись до суду з даним позовом про визнання права власності позивачка, по суті, просить суд перебрати на себе повноваження нотаріуса щодо оформлення спадщини, що не передбачено законом і не віднесено до обов`язків суду.

Тому, суд в задоволенні позову відмовляє, внаслідок чого понесені позивачкою судові витрати, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід віднести на її рахунок.

Керуючись ст.ст. 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Талалаївської об`єднаної територіальної громади Ніжинського району Чернігівської області в особі Талалаївської сільської ради про визнання права власності відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Талалаївська об`єднана територіальна громада Ніжинського району Чернігівської власності, вул. Незалежності, 8, с. Талалаївка, Ніжинський район, Чернігівська область, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.В. Роздайбіда