Справа № 182/4255/25
Провадження № 2/0182/3078/2025
У Х В А Л А

Іменем України

15.09.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2025 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Як вбачалося матеріалів справи, вимоги вищевказаної норми позивачем не виконані, оскільки позовна заява не містила усіх даних учасників справи, передбачених п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, зокрема, відсутні відомості про ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, наявність або відсутність електронного кабінету відповідача.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється, відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право», для подання позову в український суд проти будь-якої іноземної держави, необхідно отримати на це відповідну згоду від компетентних органів такої держави.

Проте, Постановою Верховного Суду від 14.04.2022 року по справі № 308/9708/191 викладено правову позицію, що «після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено рф, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни»

Крім того, Верховним Судом зазначено, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства рф в Україні запитів щодо згоди рф бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди, у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, а з 24.02.2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з рф.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак, в кожному випадку позивач, при зверненні до суду із позовом, повинен дотримуватись норм процесуального законодавства.

Так, позивач, при звернені до суду з даним позовом, як на підставу звільнення від сплати судового збору, посилався на п.22 ч.5 ЗУ «Про судовий збір», що, на його думку, наділяє його правом на вищевказане звільнення від сплати судового збору. Однак, без належного підтвердження та без долучення відповідних доказів, дане твердження до уваги судом не приймалось, виходячи з наступного.

Відповідно до положень пункту 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Як вбачалось з матеріалів справи, позивач обґрунтовував завдану йому моральну шкоду самим фактом збройної агресії іншої держави відносно України, проте, з диспозиції статті підставами звільнення зазначено причинний зв`язок особи з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення особи з тимчасово окупованих територій України або загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Однак, з позовної заяви факти проживання позивача на тимчасово окупованій території, чи вимушене переселення з тимчасово окупованої території, чи загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі, викрадення або знищення чи пошкодження нерухомого чи рухомого майна позивача, не встановлено.

Тому, відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року на одну особу в розрахунку на місяць становить 3 028 грн. 00 коп.

Отже, за позовну заяву майнового характеру, подану фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 1 211 грн. 20 коп. та не більше 15 140 грн. 00 коп.

Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви, вона містить вимогу майнового характеру, а саме: стягнення моральної школи в розмірі 1 197 604 доларів США та матеріальної шкоди в розмірі 1 990 149 доларів США. Таким чином, з урахуванням заявлених двох самостійних вимог, на підставі ЗУ «Про судовий збір», судовий збір повинен бути сплачений за кожну із заявлених вимог окремо в загальному розмірі 765 140 грн. 00 коп., який складається з наступного: 15 140 грн. 00 коп. за вимогу майнового характеру та 750 000 грн. 00 коп. за вимогу щодо стягнення моральної шкоди.

Окрім цього, відповідно до п.5 ч.2 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна була містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до Постанови КМ України «Про деякі питання забезпечення функціонування Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» від 13.06.2023 року № 624, документи, що підтверджують знищення об`єкта нерухомого майна - це акти ДСНС, довідки Національної поліції, акти про пожежу тощо.

Натомість, матеріали справи не містили актів ДСНС, довідок з НПУ, актів про пожежі та інших документів, які б були належними та допустимими доказами у справі. Натомість, окрім позовної заяви, стороною позивача до суду було надано лише документи, які посвідчують особу як громадянина України.

Тому, враховуючи те, що позивачем подано позов з недоліками, відсутні підстави для відкриття провадження по справі, суддя прийшла до висновку про залишення позову без руху та наданням позивачу строку для усунення наведених недоліків.

Ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2025 року позивачу була направлена за адресою, яка вказана в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 та позивачем отримана 06 вересня 2025 року, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення.

09 вересня 2025 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від позивача надійшла заява на виконання ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Суддя, розглянувши подану заяву, приходить до висновку, що недоліки усунуті не були, виходячи з наступного.

Так, позивач в заяві зазначає про те, що ним всі вимоги чинного законодавства були дотримані та виконані, зокрема, всі обов`язкові дані ним були зазначені.

Однак, в ухвалі Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2025 року судом були чітко зазначені недоліки, які слід було усунути, натомість, позивач в заяві на виконання ухвали суду просто тезисно перерахував всі недоліки, про які суд зазначив в ухвалі суду та вказав, що всі відповідні докази, як на підставу звернення до суду з даним позовом, ним були надані. При цьому, в заяві містилось посилання на ту обставину, що він як сторона у справі своїми правами не зловживає, а є особою, права якої порушені, а тому звернувся до суду з даним позовом в порядку визначеного вимогами чинного законодавства. Крім цього, позивач визнав той факт, що він раніше вже звертався до суду з аналогічною позовною заявою, але недоліки усунути він не встиг та позовну заяву було визнано неподаною та повернуто. Як на підставу невчасного усунення недоліків, ОСОБА_1 послався на ті обставини, що він тяжко хворіє, перебував на лікуванні, проживає на території, де ведуться бойові дії, а також вказав, що, у відповідності до Указу Президента України від 04 березня 2022 року, у зв`язку з запровадженням воєнного стану, все вищевикладене ним є поважною причиною пропуску.

Тобто, узагальнюючи вищенаведене, слід дійти висновку, що заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 29 серпня 2025 року фактично нічим не відрізняється від самої позовної заяви від 08 липня 2025 року. Всі викладені позивачем обставини та докази, як в позовній заяві, так і в заяві про усунення недоліків, є ідентичними, а спростування думки суду щодо зловживання процесуальними правами з зазначенням причини невчасного усунення недоліків є доказом та аргументом для апеляційної інстанції щодо поважності причини пропуску невчасного усунення недоліків, яким фактично позивач не позбавлений можливості скористатись, а подання вдруге ідентичної позовної заяви з суттєвими порушеннями та недоліками, судом розцінюється як зловживання позивачем процесуальними правами.

Суддя вважає вкотре роз`яснити позивачу, що, відповідно до загальних норм процесуального Кодексу, права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд та обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів, а саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі, оскільки суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

З огляду на викладене, суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення.

Здійснивши аналіз норм законодавства, можна зробити висновок, що і суд, і особа, яка подала позовну заяву, наділені низкою процесуальних прав та обов`язків, зокрема, в разі подання особою позовної заяви, оформленої з порушенням вимог статей 175 і 177 ЦПК України, або без сплати судового збору за подання такої позовної заяви, суддя зобов`язаний постановити ухвалу про залишення позову без руху із зазначенням його недоліків.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

З урахуванням вище викладеного, позивач, відповідно до ухвали суду від 29 серпня 2025 року, не виконав вимоги, а тому, згідно ч.3 ст.185 ЦПК України, матеріали позовної заяви вважаються неподаними і повертаються позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.175, 177, 185, 353 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що, згідно з ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал