УХВАЛА

10 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 752/14946/19

провадження № 61-10315 св 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідачі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївського району м. Києва,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївського району м. Києва, про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївського району м. Києва, про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 . Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартирою

АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_7 з квартири

АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1

та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено. Скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про вселення

у квартиру АДРЕСА_1

та усунення перешкод у користуванні квартирою

АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 , а також

у частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1

та ОСОБА_2 судового збору. Ухвалено у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 судовий збір у сумі 1 152 грн, тобто по 576 грн з кожного.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2025 року касаційну скаргу

ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У липні 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2

про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання

про стягнення сплачених судових витрат та вирішення вимоги касаційної скарги про скасування протокольної ухвали Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

У частинах першій, третій статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тлумачення статті 270 ЦПК України свідчить про те, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21,

провадження № 12-1гс23; від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19; від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; та постановах Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 464/944/17, провадження № 61-4050 св 19; від 13 липня 2022року

у справі № 148/74/21, провадження № 61-317 св 22; від 22 лютого 2023 року

у справі № 372/3463/21, провадження № 61-9018 св 22, від 30 липня 2025 року

у справі № 448/1650/24, провадження № 61-3092св25.

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити

в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими статтями 141-142 ЦПК України.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі передачі справи на новий судовий розгляд такого обов`язку немає.

Таким чином, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат. У випадку, якщо суд касаційної інстанції скасовує судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл

суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового її розгляду, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Аналогічні правові висновки викладено, як у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028 св 18), так і в чисельних постановах Великої Палати Верховного Суду: від 31 жовтня 2018 року у справі

№ 465/646/11 (провадження № 14-222 цс 18), від 06 лютого 2019 року у справі

№ 202/26885/13-ц (провадження № 14-491 цс 18), від 19 лютого 2020 року у справі № 570/1472/19 (провадження № 14-629 цс 19).

Зазначена судова практика є незмінною з 2018 року і звернення до Верховного Суду з подібною заявою у липні 2025 року є, по суті, зловживанням процесуальними правами і затягуванням розгляду справи, оскільки потребує її витребування з суду першої інстанції, а тому розгляд справи по суті не здійснюється.

У справі, що переглядається, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а в іншій частині судові рішення не переглядалися.Тобто зміни чи ухвалення нового рішення не відбулося.

Разом із тим, винесення постанови суду касаційної інстанції про передачу справи на новий розгляд не є остаточним вирішенням спору по суті, а тому висновки про розподіл судових витрат у такому випадку будуть вважатися передчасними.

Таким чином, оскільки судом касаційної інстанції остаточне рішення по суті спору не ухвалювалося, тому відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат додатковим рішенням (постановою).

Верховний Суд звертає увагу на те, що після ухвалення остаточного судового рішення у справі (після нового судового розгляду) заявник не позбавлений можливості звернутися з відповідним клопотанням про розподіл судових витрат,

у тому числі, понесених у зв`язку з переглядом справи у касаційному порядку.

Безпідставними є посилання заяви на те, що Верховним Судом не було розглянуто вимогу касаційної скарги про скасування протокольної ухвали Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження, оскільки судом касаційної інстанції судове рішення апеляційного суду частково скасовано,

а справу направлено на новий розгляд, за якого цей розгляд вважається таким, що розпочинається спочатку.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що заява

ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 141, 270, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

В. В. Шипович