Справа №2-275-07
4-с/705/4/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

за участю стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані в режимі відеоконференції скаргу стягувача ОСОБА_1 про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та зобов`язання виконати певні дії по виконанню рішення суду,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та зобов`язання виконати певні дії по виконанню рішення суду, в обґрунтування зазначивши наступне.

Відповідно до виконавчого провадження № 46242277 від 28.01.2015 виконавчий лист 2-275-2007 виданий 29 травня 2007 року Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу у розмірі 492 825,66 грн. але з моменту його видачі та по 2020 рік, у зв`язку з, на його думку, умисною бездіяльністю державного виконавця, стягнуто лише кошти у розмірі 20 000,00 грн.

Виконавче провадження неодноразово безпідставно зупинялося, поверталося, закривалося, але за його скаргами та заявами знову поновлювалося.

На момент звернення до суду з цією скаргою, державний виконавець Рибак Л.В. зазначає, що з 2007 по 2015 рік виконавчого провадження у неї немає, а є тільки з 2015 року і де воно знаходиться невідомо, але він вважає, що воно знищено з метою приховування бездіяльності, оскільки до завершення виконання рішення суду та протягом 3 років після цього, воно б мало бути у наявності.

Прикладом бездіяльності державного виконавця вважає той факт, що у 2007 році був накладений арешт на майно ковбасного цеху у прибудовах помешкання боржника, в присутності свідків, про що внесено відомості до єдиного реєстру, але уже у 2015 році державні виконавці, які були присутні при накладенні арешту, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , стверджують, що цеху уже не має і його не було. Але державний виконавець Сич Н.І. ознайомила і ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , яким передала вказаний акт опису й арешту до районного відділу виконавчої служби.

Керівництво відділу та державний виконавець систематично, умисно не виконують рішення суду, перешкоджають його виконанню та підривають авторитет самого судового рішення та суду.

Крім того, посилаючись на реєстрацію у житловому будинку, належному боржнику неповнолітніх дітей, при цьому перекручуючи висновки органу опіки та піклування, державні виконавці Кольцова О.В. та ОСОБА_5 стали на сторону боржника, нехтуючи вимоги чинного законодавства, затягуючи виконання рішення суду та повернення йому коштів, відповідно до рішення суду.

Такі дії працівників державної виконавчої служби призвели не тільки до порушень його прав як стягувача, але і завдали йому моральної шкоди, оскільки тривалий час він намагається стягнути кошти з боржника за рішенням суду, чому державні виконавці фактично перешкоджають. Крім того, йому завдано душевного болю та страждань, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього зазначеними службовими особами.

Просив суд визнати дії та бездіяльність Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного виконавця Рибак Л.В. незаконними.

Стягнути з Уманського управління державної казначейської служби України м. Умань з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України на його, ОСОБА_1 , користь завданих під час здійснення виконавчого провадження моральної шкоди в сумі 368 394,00 грн.

Зобов`язати начальника Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Кольцову О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. підготувати необхідні документи для продажу частини будинку, що належить боржнику на праві часткової сумісної власності та земельної ділянки 0,17 га для обслуговування житлового будинку відповідно документів на право власності будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

У подальшому ОСОБА_1 подав до суду уточнення до скарги, зазначивши про те, що в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що за боржником обліковується нерухоме майно, у якому зареєстрована його дочка з неповнолітніми дітьми.

Він протягом 7 років просив розпочати примусову реалізацію вказаного майна і державний виконавець звернувся до служби у справах дітей з метою отримання відповідного дозволу для такої реалізації, але отримав відмову, з посиланням на те, що такі дозволи отримують лише батьки, або особи що їх заміщують.

У відповідності до позиції ВС КЦС, звертатися виконавцям з такими питаннями до суду не заборонено, а навіть потрібно.

Згідно вимог законодавства державний виконавець або приватний виконавець зобов`язані у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користуванням яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які зокрема додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Чинним законодавством передбачено, що з метою надання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна та укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування яким має дитини, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо остання є власником і заінтересовані в укладенні правочину.

Особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою, відповідно свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

Разом з тим, виконавець зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

ВС КЦС було констатовано, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутись до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому ст. 435 ЦПК України.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні, чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення, чи є таке приміщення єдиним місцем їх постійного проживання, чи наявне у дітей чи їх батьків, або осіб, які їх замінюють, інше приміщення, яке може використовуватися як постійне місце проживання, яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

Враховуючи такі вимоги, права власності на будівлю боржника онуки не мають, більше того вони мають своє житло де проживають зі своїми батьками, тому немає перешкод для надання дозволу на реалізацію майна боржника, оскільки у вказаному випадку такі дії інтересів дітей не порушуються.

У зв`язку із зазначеним, уточненими вимогами скарги просить вважати наступні вимоги.

Визнати зазначені у скарзі дії та бездіяльність Уманського РВ ДВС ЦМУЮ (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними.

Стягнути з Уманського управління державної казначейської служби України м. Умань з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України та з відповідача на його користь 135 128,47 грн. збитків, завданих під час здійснення виконавчого провадження та відшкодування моральної шкоди в сумі 334 502,00 грн.

Зміни спосіб і порядок виконання виконавчого листа № 2-2745-07, а саме надати дозвіл начальника Уманського РВ ДВС ЦМУЮ (м. Київ) Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. на реалізацію нерухомого майна, будинку, що належить боржнику ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності та земельної ділянки 0,17 га для обслуговування житлового будинку відповідно документів на право власності будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 без попередньої згоди органів опіки та піклування та направити правоохоронним органам заяву-повідомлення про скоєння злочину боржником ОСОБА_2 по приховуванню чи продажу майна ковбасного цеху відповідно акту опису й арешту майна виконавцем Сич Н.І. та за умисне перешкоджання виконанню рішення суду відповідно до ст. 282 КК України.

31.07.2023 до суду заявник ОСОБА_1 подав заяву про уточнення скарги з урахуванням постанов ВС КЦС від 25 січня 2023 та Черкаського апеляційного суду від 07 березня 2023 року, в обґрунтування зазначивши наступне.

Так, відповідно зазначених постанов зменшує свої вимоги в частині відшкодування майнової та немайнової (моральної шкоди) та виключає з п. 2 в частині «ПРОШУ».

Відповідно технічних паспортів, які виготовив боржник з змінами щоб заплутати суд та перешкодити виконання рішення суду, на сьогодні права власності на будівлю боржника онуки не мають, і вони мають своє житло та проживають зі своїми батьками, та тільки зареєстровані, умисно щоб уникнути відповідальності по боргу.

У зв`язку з чим, вважає, що не має перешкод для надання дозволу на реалізацію майна боржника так як інтереси дітей, тобто онуків, не порушуються. Орган опіки та піклування (Уманська РДА) в листі повторно зазначили, що районна адміністрація не може надати дозвіл на вчинення правочинів щодо житла право власності на яке, або користування мають діти, крім батьків малолітніх. Боржник є дідом малолітніх, малолітні не мають право власності на дане житло, у малолітніх є своє житло і які проживають разом з батьками, що підтверджується постановою Черкаського апеляційного суду від 19 вересня 2019 справа № 22-ц/821/96/191/19 про надання дозволу на реалізацію майна боржника без попередньої згоди органу опіки та піклування.

Оскільки державний виконавець не звернувся до суду, він вимушений звертатися до суду зі скаргою для задоволення його законних вимог, враховуючи тривале безпідставне невиконання рішення суду відповідно правового висновку ВСУ.

Просить визнати зазначені в скарзі дії та бездіяльність Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. не законними та не правомірними;

Змінити спосіб і порядок виконання виконавчого листа № 2-2745-07.

Надати дозвіл головному державному виконавцю Бойко Т. Д . на реалізації нерухомого майна, будинку, що належить боржнику ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності та земельної ділянки 0,17 га для обслуговування житлового будинку а саме: кімната розміром 23, 0 кв. м. не облаштована і яка розташована на першому поверсі будинку та відповідає позначці 1-2 в технічному паспорті від 07.11.2005 р (а уже в технічному паспорті від 07 червня 2016 приміщення № 1 комора); земельна ділянка загальною площею 0,17 га за мінусом під будинком - 134 кв. м. господарськими спорудами 362 кв.м разом 496 кв.м; сарай, гараж за літер за планом Б; - за планом літера В сарай, за планом літер а2 погріб: кімнату розміром 9 кв. м. яка розташована на першому поверсі будинку та відповідає позначці 1-7 техпаспорту від 07.11.2005 та від 07 червня 2016 року; гараж, який розташований на першому поверсі будинку розміром 22 кв. м. та відповідає позначці 1-5 в техпаспорті від 07.11.2005 р. а у техпаспорті від 07 червня 2016 позначка 1-3 але уже площею 19, 5 кв. м. ; кімнату (кланову), яка розташована на першому поверсі будинку розмірами 20,2 кв. м. та відповідає позначці 1-4 техпаспорту від 07.11.2005 а у техпаспорті від 07 червня 2016 позначка ІІ площею 20.2 кв. м. житлового будинку, що знаходиться у спільні сумісні власності ОСОБА_2 в якому зареєстровані малолітні онуки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 без попередньої згоди органів опіки та піклування.

Направити правоохоронним органам заяву-повідомлення про скоєння злочину боржником ОСОБА_2 по прихованню чи продажу майна ковбасного цеху відповідно акту опису й арешту майна виконавцем Сич Н.І. та за умисне перешкоджання виконанню рішення суду відповідно до ст. 282 КК України 29.07.2023.

30.07.2025 ОСОБА_1 подав заяву про уточнення скарги, де зазначив про те, що при відчуженні майна боржника відповідно до рішення Кропивницького апеляційного суду у справі 705/90/25 від 15.01.2025, яке залишено у власності ОСОБА_2 та виділено: 1) кімнату розміром 9 кв. м. яка розташована на першому поверсі будинку та відповідає позначці 1-7 техпаспорту від 07.11.2005 та від 07червня 2016; 2) гараж, який розташований на першому поверсі будинку розміром 22 кв. м. та відповідає позначці 1-5 в техпаспорті від 07.11.2005 р. а у техпаспорті від 07 червня 2016 позначка 1-3 але уже площею 19, 5 кв.м; 3) кімнату (кладову), яка розташована на першому поверсі будинку розмірами 20,2 кв.м. та відповідає позначці 1-4 техпаспорту від 07.11. 2005 а у техпаспорті від 07 червня 2016 позначка ІІ площею 20.2 кв.м.

Крім цього, просить врахувати майно боржника ОСОБА_2 яке, при розподілі майна судом, крім виділених кімнат обом сторонам, за боржником залишилось у власності, так як суд не виділив її ні одні стороні, але до розподілу боржник був одноосібним власником будинку що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 15.11.2005 серії САА № 004919 1) кімната розміром 23, 0 кв. м. не облаштована і яка розташована на першому поверсі будинку та відповідає позначці 1-2 в технічному паспорті від 07.11.2005 (а уже в технічному паспорті від 07червня 2016 приміщення № І комора), 2) земельна ділянка загальною площею 0,17 га за мінусом (під будинком - 134 кв.м. господарськими спорудами 362 кв. м. разом 496 кв.м), відповідно до державного акту на право приватної власності на землю який виданий боржнику та знаходиться у справі, 3) літер за планом Б сарай, гараж на плані земельної ділянки; 4) літер за планом В сарай на плані земельної ділянки: 5) літер за планом а2 погріб на плані земельної ділянки ( під гаражем відповідає позначці 1-5 в техпаспорті від 07.11.2005 р. а у техпаспорті від 07 червня 2016 позначка 1-3 але уже площею 19, 5 кв. м. ; 6) коридор площею 5,8 кв. м розташований на першому поверсі та відповідає позначці 1-1 техпаспорту від 07.11.2005 7) топочна площею 2,2 кв. м. розташована на першому поверсі та відповідає позначці 1-3 в техпаспорті від 07.11.2005, про яке головний д/в Рибак Л.В зазначала в акті державного виконавця від 16.01.2019, але в акті від 16.01.2020 зазначеного надвірних споруд немає.

Крім цього, головний д/в Рибак в постанові від 17.06.2020 зазначає в додатку, що майно яке не враховано рішенням суду при розподілі майна подружжя, а саме: 1. Кімната пл.23 кв. м. позн 1-2; 2. Коридор пл.5,8 кв. м. позн 1-1; 3. Топочна пл. 2,2 кв. м. позн 1-3; які потрібно було включити для оцінки та відчуження як майно боржника, але цього при наданні винесені постанови про призначення суб`єкти оціночної діяльності включено не було. Листом від 16.05.2025 вих № 52711/5 начальник ВДВС у м. Умані ЦМУМЮ (м. Київ) помилково зазначив, що майно, яке знаходиться в будинковолодінні та на прибутковій території, перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Зазначене не відповідає вимогам Закону судовій практиці як ВС КЦС у справі 705/90/24 та Кропивницького апеляційного суду від 15.01.2025 у справі 705/90/25, тому зазначену помилку органу ДВС необхідно виправити судом та надати дозвіл головному державному виконавцю Бойко Т.Д. на відчуження майна боржника ОСОБА_2 , яке є його власністю.

Враховуючи тривале безпідставне невиконання рішення суду відповідно правового висновку ВСУ у справі № 6-99цс17 від 08.11.2017р, ВС ККС № 701/340/17 пров. № 51 4502км19, а також вимог ЗУ «Про виконавче провадження» просить визнати дії та бездіяльність Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) який приєднаний до ВДВС у м. Умані в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. не законними не правомірними.

Надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна, частини будинку, що належить боржнику з прибудовами та надвірними спорудами ОСОБА_2 на праві власності, земельної ділянки 0,17 га для обслуговування житлового будинку а саме: кімната розміром 23,0 кв.м. не облаштована і яка розташована на першому поверсі будинку та відповідає позначці 1-2 в технічному паспорті від 07.11.2005, (а уже в технічному паспорті від 07червня 2016 приміщення № 1 комора); сарай, гараж за літер за планом Б; сарай за планом літера В; погріб за планом літер а2: Житлового будинку де зареєстровані малолітні онуки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 без попередньої згоди органів опіки та піклування.

Зобов`язати ВДВС у м. Умані ЦМУМЮ (м. Київ) направити правоохоронні органи заяву-повідомлення про скоєння злочину боржником ОСОБА_2 а саме: продажу обладнання ковбасного цеху відповідно акту опису й арешту майна виконавцем Сич Н.І.; відкриття рахунку у банку та отримання неправомірно коштів в сумі 135 128,47 грн., як умисне перешкоджання виконанню рішення суду відповідно до ст. 282 КК України.

Представником Уманського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) на адресу суду надані заперечення на скаргу, в якому просять суд відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі оскільки звинувачуючи посадових осіб Відділу у бездіяльності, ОСОБА_1 вводить суд в оману, так як бездіяльність це певна форма поведінки особи, пов`язана з невиконанням нею дій, які вона повинна і могла вчинити в силу покладених на неї посадових обов`язків згідно з чинним законодавством,.

На обґрунтування своєї позиції зазначають, згідно бази даних ЄДРВП та АСВП, виконавчий документ № 2-275 виданий 29.05.2007 Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 492825,66 грн. в період з 2007-2020 років неодноразово перебував на примусовому виконанні у відповідних на той час відділах ДВС. Згідно відміток, зроблених у виконавчому листі залишок нестягнутої суми складає 472502,45 грн. При попередніх виконаннях неодноразово проводилася перевірка майнового стану боржника ОСОБА_2 , а виявлене майно описувалося та виставлялося на реалізацію. За рахунок виявленого майна було погашено частину боргу на загальну суму 20323,21 грн.

Було накладено арешт на належні боржнику транспортні засоби, один із яких внаслідок виконання постанови про оголошення його в розшук, було розшукано та описано, але рішенням суду автомобіль був виключений зі списку арештованого майна, так як перебуває у банківський справі в якості застави. Після погашення боргу та зняття застави з автомобіля, він повторно був арештований та 16.12.2009 винесено постанову про призначення експерта оцінювача. У зв`язку ж зі зверненням дружини боржника до суду з позовом про розподіл майна подружжя виконавче провадження було зупинено. А після прийняття рішення та визначено, що, в тому числі, половина авто належить ОСОБА_6 , оцінка автомобіля була проведена повторно та 26.10.2010 передано на реалізацію. У зв`язку з тим, що термін дії незалежної оцінки завершено 01.07.2011 було повторно винесено постанову про призначення експерта та 23.12.2011 винесена постанова про розшук арештованого автомобіля ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться у третіх осіб. Після його розшуку, в зв`язку із закінченням терміну реалізації, стягувачу було запропоновано нереалізоване майно в рахунок погашення боргу. Після отримання згоди стягувача, у визначеному законом порядку автомобіль було передано стягувачу на загальну суму 15283,21 грн.

Під час перебування на примусовому виконанні вищевказаного виконавчого документа неодноразово проводилися перевірки майнового стану боржника, накладалися арешти на відкриті належні боржнику рахунки в банківських установах, та у відповідності до повідомлень банківських установ залишок коштів на рахунках боржника відсутній.

Під час виконання державним виконавцем було встановлено, що житловий будинок, який належить боржнику на праві особистої власності за адресою: АДРЕСА_1 , перебував у іпотеці. Іпотекодержатель нерухомого майна заперечував проти реалізації житлового будинку, так як залишок боргу не значний.

В процесі виконання було встановлено, що в будинку зареєстровані та проживають інші члени родини боржника, а саме донька з малолітньою дитиною, у зв`язку з чим було направлено лист до органу опіки та піклування Уманської райдержадміністрації щодо надання дозволу на реалізацію будинку та 18.02.2014 отримано відповідь про не надання дозволу та згоди на примусову реалізацію житлового будинку, оскільки надання дозволу, як наслідок, передбачає втрату права користування житловим приміщенням малолітнім.

Згідно акту державного виконавця від 04.04.2014 в будинку, що належить боржнику, окрім боржника та його дружини зареєстровані та проживають дочка з малолітнім сином, а будь яке майно на яке може бути звернути стягнення відсутнє.

Також встановлено, що належну боржнику ОСОБА_2 земельну ділянку не можливо оцінити та провести її реалізацію, так як з наявних у виконавчому провадженні копій документів вбачається, що вище зазначеній земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер. Відсутність кадастрового номеру ускладнює та фактично робить неможливим подальше вчинення відповідних виконавчих дій спрямованих на примусову реалізацію майна боржника з метою фактичного виконання судового рішення, а саме накладення арешту безпосередньо на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведення оцінки експертом, спеціалістом, суб`єктом оціночної діяльності, а як кінцевий результат і її реалізацію. Оскільки земельна ділянка розташована під та біля будинку, який розділений між подружжям не підлягає поділу в зв`язку з відсутністю кадастрового номеру, було направлено відповідний запит та згідно відповіді управління Держземагенства в Уманському районі встановлено, що відповідна реєстрація земельної ділянки здійснюється лише за заявою власника, тобто у вказаному випадку розділити, виділити її частини вільної від забудови та передати земельну ділянку на реалізацію, без відповідної державної реєстрації не має можливості.

08.06.2015 під час виїзду за місцем проживання боржника з метою виявлення іншого майна належного боржнику на праві особистої власності було встановлено, що згідно рішення Уманського міськрайонного суду від 07.06.2013 було проведено розподіл спільного майна подружжя, згідно якого боржнику залишено кімнату розміром 9 кв.м (1-7), розташовану на 1 поверсі будинку; гараж, розміром 22 кв.м (1-5); кімнату-кладову розміром 20,2 кв.м (1-4), яка розташована на першому поверсі будинку. Кухня, ванна, кімната, санвузол, коридор залишені у спільному користуванні. На підставі отриманої копії рішення і було складено акт опису та арешту, куди внесені дані про нововиявлене майно боржника. Технічна документація зі змінами згідно рішення суду не виготовлялась. Після фактичної перевірки майнового стану, іншого майна належного боржнику на праві особистої власності, на яке можна звернути стягнення за місцем проживання боржника не виявлено.

08.07.2015 до відділу надійшло повідомлення про розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , третя особа Уманський РВ ДВС про виділ в натурі частки із спільного майна, будинку з прибудовами та земельної ділянки боржника для звернення стягнення в рахунок погашення боргу.

23.10.2015 стягувачу направлено лист пропозицію про авансування витрат по оплаті послуг ЧОБТІ щодо приведення у відповідність технічної документації.

27.10.2015 направлено лист до АКБ «Укрсиббанк» щодо підтвердження вимог заставодержателя. 18.11.2015 надійшла відповідь про відсутність іпотеки на нерухоме майно боржника, а саме будинок АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно права власності від 21.12.2016 за боржником рахується житловий будинок АДРЕСА_1 , відносно даного будинку та земельної ділянки чинний арешт від 18.07.2007, 22.01.2007, 19.09.2007, 23.01.2008, 10.07.2008, 10.02.2009. Крім того, згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно чинна заборона на нерухоме майно, а саме вищевказаний житловий будинок, як предмет іпотеки.

16.01.2019 під час виїзду за місцем проживання боржника з метою виявлення іншого майна належного боржнику на праві особистої власності було встановлено, що згідно постанови апеляційного суду про виділ в натурі частки із спільного майна подружжя та розподіл земельної ділянки від 06.11.2018 було виділено із спільного майна подружжя, згідно якого боржнику залишено кімнату розміром 9 кв.м (1-7) розташовану на 1 поверсі будинку; кухню (1-3) площею 19,5 кв.м; сарай; гараж «б», розміром 22,кв.м; кімнату-кладову розміром 20,2 кв.м (11), комору № 1 розміром 23,0 кв.м, яка розташована на першому поверсі будинку. Кухня 1-6, ванна кімната санвузол 1-4, коридори 1-5, 1-8, 1-1, топкову 1-2 у спільному користуванні. На підставі постанови апеляційного суду було складено акт опису та арешту, куди внесені дані про нововиявлене майно боржника. Технічна документація зі змінами згідно рішення суду не виготовлялася. Після фактичної перевірки майнового стану, іншого майна, належного боржнику на праві особистої власності, на яке можна звернути стягнення, за місцем проживання боржника не виявлено.

28.01.2020 до органу опіки а піклування Уманської райдержадміністарції направлена вимога щодо розгляду питання про надання дозволу на реалізацію об`єкта нерухомого майна, де зареєстровані малолітні діти.

26.02.2020 надійшов лист Уманської районної державної адміністрації, де рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 07.02.2020 орган опіки та піклування самоусунулись від вирішення питання щодо надання дозволу на реалізацію об`єкта нерухомого майна, де зареєстровані малолітні діти.

02.03.2020 повторно до органу опіки та піклування Уманської райдержадміністрації направлена вимога щодо розгляду питання про надання дозволу на реалізацію об`єкта нерухомого майна, де зареєстровані малолітні діти.

07.05.2020 надійшов лист Уманської районної держадміністрації про неможливість надання дозволу щодо примусової реалізації об`єкта нерухомого майна, у якому зареєстровані малолітні діти, при виконанні рішень суду.

17.06.2020 здійснено виїзд за місцем проживання боржника та складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої описано частину будинку, що належить боржнику на праві особистої власності, але в зв`язку з ненаданням дозволу на реалізацію нерухомого майна, об`єкт нерухомого майна на реалізацію не передавався.

04.08.2020 проведена додаткова перевірка, щодо наявності об`єктів житлового нерухомого майна зареєстрованих за дочкою боржника ОСОБА_7 та її чоловіком ОСОБА_8 , де можуть проживати малолітні діти, з метою уникнення можливості відчуження частини житлового будинку боржником ОСОБА_2 про що складено відповідний акт державного виконавця. Так як іншого майна та коштів боржника виявлено не було, виконавче провадження було звершене за п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ повернуто стягувачу.

Також вважають вимогу скаржника про скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу безпідставною та необґрунтованою, оскільки виконавче провадження не завершене та є відкритим, у межах якого здійснюються певні виконавчі дії.

Крім того, виконавець не має можливості вирішити питання реалізації земельної ділянки, у зв`язку з відсутністю у неї кадастрового номеру, присвоєння якого не є компетенцією відділу.

Зазначають, що дії державного виконавця вчинені в рамках чинного законодавства відповідно до встановленого Законом України «Про виконавче провадження» порядку без будь яких порушень законних інтересів сторін виконавчого провадження, тобто в порядок і спосіб, передбачені Законом.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав уточнені вимоги скарги в редакції від 30.07.2025. Зазначив, що враховує наявність судового рішення щодо стягнення з органу ДВС на його користь завданої моральної шкоди через бездіяльність державних виконавців, але в іншій частині його вимог підстави для оскарження дій державного виконавця не відпали.

Так, 15.01.2025 Кропивницьким апеляційним судом прийнято остаточне рішення, яким надано дозвіл на реалізацію нерухомого майна боржника, а саме частини житлового будинку, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,17 га, на якій побудований даний будинок, але державний виконавець, нехтуючи іншим рішенням суду від 2013 року, яким визначено частку майна, належного боржнику, у постанову про оціночну вартість майна боржника не вносить усе майно боржника ОСОБА_2 , а вказує лише певну його частку. Тобто виконавець не вчиняє дій щодо реалізації всього майна, належного боржнику. Разом з тим підтвердив, що з постановою державного виконавця від 01.07.2025 він був ознайомлений, але таку постанову окремо не оскаржував.

Також вважає, що державний виконавець зобов`язаний звернутися до правоохоронних органів з приводу вчинення боржником ОСОБА_2 кримінального правопорушення, щодо свідомого приховування майна, на яке можна було б звернути стягнення за грошовим зобов`язанням перед ним.

Вважає, що є достатньо підстав визнати незаконними та протиправними дії та бездіяльність виконавчої служби в особі начальника відділу та державного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження про стягнення з боржника ОСОБА_2 грошових коштів на його користь.

Представник відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області в судовому засіданні заперечував проти вимог скарги, оскільки вважає таку скаргу безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Після надходження до відділу виконавчого документу щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та розпочато вчинення виконавчих дій, у відповідності до визначених законом норм та правил та відповідно до вимог чинного законодавства. Дійсно неодноразово провадження зупинялося та закривалося, але після усунення перешкод відновлювалося та виконавчі дії у ньому вчиняються постійно. Державний виконавець діє в межах своїх повноважень, а вимоги стягувача щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності не є повноваженнями державного виконавця. Скаржник запевняє, що державним виконавцем не арештовано майно боржника, що не відповідає дійсності, оскільки постанова про арешт майна боржника наявна, після отримання рішення суду про можливість вчинення процесуальних дій щодо реалізації нерухомого майна без дозволу органу опіки, державним виконавцем такі дії були вчинені, що підтверджується постановою від 01.07.2025. Непогодження заявника з тим, що до арештованого майна не внесено земельну ділянку належну боржнику, є лише його позицією, але державний виконавець позбавлений можливості внести відомості про таку земельну ділянку, оскільки вона відомості про неї, як окремий об`єкт нерухомості, відсутні в реєстрі і у неї немає кадастрового номеру, присвоєння якого можливе лише за заявою власника, а звернення з такою заявою державного виконавця неможливе і є порушенням вимог законодавства.

Загалом вважає, що державним виконавцем здійснюються усі необхідні виконавчі дії, про що повідомляються сторони виконавчого провадження, в тому числі і скаржник ОСОБА_1 , тому його вимоги є безпідставними.

У подальшому державний виконавець в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв.

Суд, врахувавши вислухавши боржника та державного виконавця, вивчивши матеріали справи, вважає, що скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших судів».

Згідно з п. 20 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження №31051817 щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 492825,66 грн. На час звернення до суду з цією скаргою, заборгованість у повному обсязі боржником не погашена.

Під час перебування на виконанні вказаного виконавчого провадження рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2013 року було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та в порядку розподілу спільного майна подружжя за боржником ОСОБА_2 визнано право власності на майно, список якого конкретизовано.

При здійсненні виконавчих дій в межах вказаного виконавчого провадження, під час опису майна, належного боржнику, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 , було встановлено, що в даному будинку зареєстровані неповнолітні онуки ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим, державним виконавцем було вжито заходів щодо отримання дозволу органу опіки та піклування та можливості реалізувати нерухоме майно боржника. Не отримавши відповідної згоди від органу опіки, державний виконавець звернувся з цим питанням до суду та 15.01.2025 Кропивницьким апеляційним судом дозвіл був наданий. Суд у своїй постанові постановив надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна боржника, а саме, частини житлового будинку, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,17 га, на якій побудований даний будинок.

Після отримання зазначеного судового рішення державним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, про що 01.07.2025 винесено відповідну постанову, в якій перелічено об`єкти майна, які підлягають реалізації.

Після отримання зазначеної постанови державного виконавця від 01.07.2025 стягувач ОСОБА_1 таку постанову у встановленому порядку не оскаржував, про що підтвердив під час розгляду скарги. Крім того, під час розгляду даної скарги питання щодо оскарження даної постанови також не ставив.

Разом з тим, до суду ОСОБА_1 звернувся зі скаргою та під час її розгляду уточнивши її вимоги, оскільки вважає дії та бездіяльність державного виконавця незаконними та неправомірними, не конкретизуючи при цьому, які саме дії він вважає незаконними та неправомірними. В останній редакції своєї скарги, заявник сам вказує, що вимушений був уточнити вимоги скарги саме тому, що дії державного виконавця, які він просив суд зобов`язати вчинити, державним виконавцем уже виконуються, після вступу вищевказаних рішень суду в законну силу. Тобто, за вказаних обставин, само по собі визнання незаконними та необґрунтованими дій та бездіяльності державного виконавця щодо невжиття заходів з примусового виконання судового рішення без конкретизації того, в чому саме полягають такі дії або бездіяльність, а також без зобов`язання вчинити відповідні дії, не є ефективним захистом порушених прав чи інтересів стягувача та не призведе до їх відновлення та захисту, оскільки така вимога є лише позицією стягувача, пов`язаною з тривалим невиконанням рішення суду, за яким боржник має сплати кошти на його користь.

Щодо вимоги стягувача ОСОБА_1 про надання державному виконавцю дозволу на реалізацію певних складових частин об`єкту нерухомого майна боржника слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», описане та арештоване майно боржника підлягає передачі на реалізацію шляхом подання заявки на проведення електронних торгів, які здійснює Державне підприємство «СЕТАМ».

Згідно «Порядку реалізації арештованого майна», у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, до пакету документів, що передаються на реалізацію необхідно обов`язково надати копію дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Відповідно до ч.6 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні визначений ст. 443 ЦПК України, відповідно до якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідний дозвіл на реалізацію частини житлового будинку, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_2 був наданий постановою Кропивницького апеляційного суду від 15.01.2025 за результатом розгляду подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби. При цьому, судом визначено, що такий дозвіл стосується всієї належної боржнику частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , а не конкретних складових даного майна. Разом із цим, належна боржнику частина вказаного об`єкту нерухомості визначена рішенням Уманського міськрайонного суду від 07 червня 2013 року.

За вказаних обставин можна дійти висновку про те, що за наявності рішення суду, яким державному виконавцю надано дозвіл на реалізацію всієї належної боржнику частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , реалізація складових частин такого об`єкту нерухомості не потребує надання судом будь-якого додаткового дозволу. Крім цього, звернення з відповідним поданням під час виконавчого провадження віднесено до компетенції саме державного виконавця, а отже за вказаних обставин в цій частині скарга стягувача не підлягає до задоволення.

При цьому, суд враховує, що отримавши постанову державного виконавця від 01.07.2025 щодо реалізації нерухомого майна боржника, стягувач ОСОБА_1 не вживав передбачених чинним законодавством заходів щодо її оскарження та не ставив перед судом такого питання під час розгляду скарги, хоча порядок її оскарження стягувачу роз`яснено згідно тексту самої постанови.

Заявлена стягувачем у скарзі вимога щодо зобов`язання державного виконавця направити до правоохоронних органів повідомлення про вчинення злочину боржником ОСОБА_2 шляхом продажу одного із об`єктів майна та вчинення банківської операції, пов`язаної з відкриттям банківського рахунку, також на думку суду є безпідставною та необґрунтованою оскільки такі дії не є законодавчо закріпленим обов`язком державного виконавця, а спеціальним законом передбачений лише порядок реагування виконавцем на зловживання сторонами виконавчого провадження своїми процесуальними правами. Крім того, сам стягувач не позбавлений можливості звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувані дії та бездіяльність вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця та при наявності до того законних підстав, а тому не призвели до порушень прав та законних інтересів стягувача, виходячи із заявлених ним вимог, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 258-261, 263, 353, 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складене 02.09.2025.

Суддя Р. В. Піньковський