Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4166/25
Провадження № 2/711/4166/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Півень С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача Москаленко М.С., яка діє на підставі довіреності №668 від 05.12.2024р., звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська аге нція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №79335948 в розмірі 15 048 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 03.07.2024р. між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір №79335948, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти. Відповідно до реєстру боржників №36 від 28.10.2024р. до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021р., укладеного між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитними договором №79335948 в розмірі 15 048 грн., з яких: 9 500 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 931 грн. заборгованість за відсотками; 4 617 грн. заборгованість по процентам за понадстрокове користування позикою. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду.

Відповідач заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в позові. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що за умовами договору позики строк його виконання складав десять днів (дата надання кредиту 03.07.2024р., дата повернення позики 12.07.2024р.) і сторонами не погоджувались будь-які зміни до умов договору. Натомість позивачем не надано доказів, що кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував відповідачу кредитні кошти. Оскільки факт видачі кредитних коштів не підтверджений ніякими доказами, то позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

09.06.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.07.2025р. від представника відповідача адвокат Заруба С.О., яка діє на підставі ордеру серії СА №1051695 від 30.06.2025р., надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування заперечень відповідача проти позовних вимог.

09.07.2025р. від представника позивача Канак М.С., яка діє на підставі довіреності №651 від 05.12.2024р., на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У такій заяві позивач зазначає, що уклавши договір позики №79335948 від 03.07.2024р. його сторони погодили всі істотні умови кредитування, а отже відповідач зобов`язаний належним чином виконати свій обов`язок з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними. Позивач зазначає, що не має можливості надати докази фактичного надання кредитних коштів первісним кредитором відповідачу, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» не вчиняло таких дій, а на запит позивача первісний кредитор дотепер не надав відповіді на підтвердження перерахування коштів та надання розрахунків заборгованості. Додатково зазначено, що кредитні кошти перераховувались на картковий рахунок відповідача, а відтак відповідач може власноруч отримати виписки зі свого рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте заявах позивача по суті справи викладено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також зазначено що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Заруба С.О. в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Разом з тим, представником відповідача Зарубою С.О. до суду подано заяву, в якій остання просила розглянути справу без її участі, з урахуваннями поданого нею відзиву на позовну заяву, та за наявними у справі доказами.

Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

03.07.2024р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений в електронній формі договір позики №79335948 (далі Договір №79335948), який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором /а.с. 5-8/.

Згідно умов вищевказаного договору кредитор зобов`язувався надати позичальнику позику в розмірі 9 500 грн. строком на 10 днів на умовах її повернення зі сплатою відсотків в розмірі 0,98% за кожен день користування позикою (базова процентна ставка).

Пунктами 5.1, 5.2 Договору позики передбачено, що до моменту його підписання позичальник ознайомився з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, а також з Правилами надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору №79335948 відповідачу був наданий Графік обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит /а.с. 8/.

14.06.2021р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу №14/06/21 (далі Договір факторингу) згідно умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» /а.с. 9-11/.

Умови Договору факторингу неодноразово змінювались та доповнювались шляхом укладання сторонами такого договору додаткових угод /а.с. 12-14/.

28.10.2024р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» була укладена додаткова угода №42 до Договору факторингу, якою сторони погодили суму прав вимоги, що відступаються згідно реєстрів боржників №35, 36 від 28.10.2024р., та ціну продажу таких вимог /а.с. 14/.

Того ж дня, 28.10.2024р., сторони Договору факторингу склали акт прийому-передачі реєстру боржників №36, відповідно до якого позивач прийняв реєстр боржників №36 кількістю 5184 осіб і набув право грошової вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за Договором №79335948 в розмірі заборгованості у сумі 15 048 грн., з яких 9 500 грн. - заборгованість за основним боргом, 931 грн. за відсотками, 4 617 грн. по процентам за понадстрокове користування позикою /а.с. 16/.

Відповідно до розрахунку, складеного позивачем за період з 28.10.2024р. по 31.03.2025р., станом на 31.03.2025 заборгованість за Договором №79335948 від 03.07.2024р. не погашена і її залишок складає 15 048 грн. /а.с. 17/.

Сторони визнають ту обставину, що відповідач не здійснював ніяких платежів на виконання зобов`язань позичальника за Договором №79335948 ані на користь первісного кредитору, ані на користь позивача. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не визнає та не виконує своїх грошових зобов`язань за такими договорами, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Статтею 509 ЦК встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 1054, 1055 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем не заперечується факт укладання Договору №79335948. Натомість відповідач заперечує факт порушення ним його зобов`язань з повернення кредитних коштів, посилаючись на відсутність доказів видачі йому кредитних коштів.

В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 14.09.2021р. у справі №910/14452/20 зазначив, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц.

Таким чином, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Враховуючи предмет спору у зазначеній справі, саме до обов`язку позивача, як правонаступника первісного кредитора, належить доказування обставин щодо порушення відповідачем своїх кредитних зобов`язань, розміру заборгованості боржника та обґрунтованості здійснених кредитором нарахувань.

Варто звернути увагу, що за своєю сутністю кредитний договір є позикою, а відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже зобов`язання позичальника з повернення кредиту виникає не з моменту підписання кредитного договору, а з моменту отримання кредитних коштів. Видача кредиту має бути підтверджена належними доказами. За відсутності доказів на підтвердження факту передання позичальнику кредитних коштів суд не має правових підстав задовольняти позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості.

В цьому контексті слід зауважити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015р. № 6-16цс15.

Суд бере до уваги, що відповідач заперечує факт отримання ним кредитних коштів за Договором №79335948, про що зазначив у своєму відзиві. У свою чергу позивач у відповіді на відзив заперечив проти доводів відповідача, але не надав будь-яких доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів.

У постанові від 22.09.2021р. у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

З огляду на стандарти доказування у цивільному судочинстві та розподіл обов`язків по доказуванню обставин справи суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду належних доказів того, що кредитодавцем за Договором №79335948 виконані умови кредитного договору та надано позичальнику кредитні кошти.

При цьому суд бере до уваги, що ТОВ «ФК «ЄАПБ», як правонаступник кредитора за договором №79335948, укладаючи договір факторингу не був позбавлений права вимагати документи первинного бухгалтерського обліку на підтвердження дійсності кредитних вимог у первісного кредитора, а в контексті положень ст.ст. 517, 519 ЦК наслідки, пов`язані із ризиком недійсності переданої вимоги покладаються саме на нового кредитора.

Додатково слід зауважити, що в даному судовому провадженні відповідач у своєму відзиві фактично заперечив факт отримання ним кредитних коштів. Позивач, скориставшись правом на подання відповіді на відзив, не спростував обґрунтованості доводів відповідача та не надав суду будь-яких доказів на підтвердження належного виконання кредитодавцем своїх зобов`язань з видачі кредитних коштів за Договором №79335948. Посилання представника позивача на те, що саме відповідач має надати докази, які б підтвердили факт відсутності надходження на його банківський рахунок кредитних коштів, є необґрунтованими, оскільки суперечать засадам змагальності.

Необґрунтованими є і посилання позивача у відповіді на відзив на відсутність в нього можливості отримати докази видачі кредитних коштів первісним кредитором. В цьому контексті суд зауважує, що позивач не підтвердив будь-якими доказами факт його звернення до первісного кредитора з вимогою про надання відповідних доказів. До того ж позивач не був обмежений у використанні інших процесуальних заходів, направлених на отримання відповідних доказів, проте ніяких клопотань з цього приводу не заявляв.

Таким чином, виходячи із вищевказаних положень та встановлених обставин, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду доказів, які з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку свідчили б про те, що у ОСОБА_1 наявне невиконане грошове зобов`язання перед позивачем за договором №79335948 від 03.07.2024р., а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3028 грн. /а.с. 1/. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст. 7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 18.09.2025 року.

Головуючий: В.М. Скляренко