Справа № 524/2811/25
Провадження №2/524/3685/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря Воблікової І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 40500,00 грн заборгованості за кредитним договором № 103454334 від 29 грудня 2021 року, а також 3028,00 грн сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову вказало, що 29 грудня 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 103454334, за умовами якого останній отримав кредит на суму 15000,00 грн. Позивач зазначає, що оформлення кредиту відбулося з використанням одноразового ідентифікатора, який ТОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням і введенням якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору.

Загальна сума заборгованості за договором № 103454334 від 29 грудня 2021 року становить 40500,00 грн, з яких 15000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 24000,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, 1500,00 грн заборгованість за комісією.

ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 16 липня 2024 року уклали Договір відступлення прав вимог № 16072024, за умовами якого право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 103454334 від 29 грудня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Автозаводський районний суд м. Кременчука хвалою від 17 березня 2025 року відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без участі його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, його представник адвокат Ніколаєва Ю. В., подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки: позивачем не доведено факту укладення договору з відповідачем; матеріали позовної заяви не містять відомостей про підписання відповідачем вказаного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором або будь-яким іншим видом електронного підпису; позивач не довів факту видачі кредиту, тобто перерахування коштів відповідачу, а надана позивачем копія платіжного доручення не містить обов`язкових реквізитів первинного документу; відсотки нараховані після закінчення терміну дії кредитних договорів, а позивачем не надано доказів, що після 28 січня 2022 року кредитний договір було автоматично продовжено; позивач не надав детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, зокрема, прострочення заборгованості за відсотками у сумі 24000,00 грн на дату відступлення права вимоги з зазначенням за який період вона була нарахована та за якою відсотковою ставкою. Окрім того, просила застосувати строк позовної давності, вказала, що на час укладення договору факторингу строк дії кредитного договору закінчив, тому на момент відступлення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до відповідача строк позовної давності стягнення заборгованості збіг.

16 травня 2025 року позивач подав відповідь на відзив, у якому, зокрема, зазначив, що: договір укладено з ОСОБА_1 із дотриманням відповідного порядку та форми, підписаний останнім електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на вказаний позичальником номер телефону; сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що спростовує доводи відповідача; договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису); без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено; згідно з умовами договору про споживчий кредит позичальник зобов`язується повернути кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором; відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості; за умовами укладеного договору про споживчий кредит кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану власноручно позичальником при укладанні договору; до позовної заяви додано платіжне доручення щодо видачі коштів відповідачу за договором про споживче кредитування; умовами договору передбачена можливість пролонгації, жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з Правилами надання коштів, відповідачем при укладенні договору висловлено не було.

Ухвалою від 18 червня 2025 року суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів, витребував у АТ КБ «Приватбанк»: інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 карткових рахунків, відкритих у банку станом на 29 грудня 2021; інформацію щодо належності ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 , виписку по рахунку за номером картки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 ; інформацію про надходження з 29 грудня 2021 року по 03 січня 2022 року на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , коштів у сумі 15000,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

За правилами частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону № 675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Суд установив, що 29 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 103454334 в електронній формі, за умовами якого останній отримав кредит на суму 15000,00 грн з метою задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника строком на 30 днів із 29 грудня 2021 року, терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 28 січня 2021 року, з можливістю пролонгації. Проценти за користування кредитом становлять 4500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а. с. 5).

Пунктом 2.3 цього договору зазначені умови щодо пролонгації строку кредитування, зокрема пункт 2.3.1.2 передбачає пролонгацію на стандартних (базових) умовах коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але на строк не більше 60 днів. При цьому у період такої пролонгації проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у пункті 1.6 цього договору.

Тобто, за умовами договору № 103454334 від 29 грудня 2021 року протягом 30 днів нараховуються передбачені пунктом 1.5.2 договору проценти за ставкою 1,0 відсотків, за наступні 60 днів (у випадку пролонгації) передбачені пунктом 1.6 договору за ставкою 5,0 відсотків.

На виконання зобов`язання за договором ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 15000,00 грн на його кредитний рахунок, призначення платежу: кошти згідно з договором № 103454334, що підтверджується платіжним дорученням № 37312365 від 29 грудня 2021 року (а. с. 11).

З наданих на вимогу суду документів убачається, що в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 була випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_2 . У виписці по рахунку за період із 29 грудня 2021 року по 03 січня 2022 року наявна інформація про зарахування на суму 15000,00 грн (а. с. 134).

ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 16 липня 2024 року уклали Договір відступлення прав вимог № 16072024, за умовами якого право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 103454334 від 29 грудня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а. с. 13-14).

На підтвердження заборгованості за кредитним договором позивач надав розрахунок заборгованості за договором № 103454334, відповідно до якого загальний борг становить 40500,00 грн, з яких 15000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 24000,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, 1500,00 грн заборгованість за комісією (а. с. 17).

Як убачається з розрахунку за період з 30 грудня 2021 року по 28 січня 2022 року кредитор нараховував проценти згідно з пунктом 1.5.2 договору за ставкою 1%, за період з 29 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року за ставкою 5% з урахуванням пролонгації кредитного договору, яка передбачена його умовами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд критично оцінює заперечення ОСОБА_1 щодо отримання кредитних коштів у зазначених позивачем розмірах та невизнання факту укладення цього договору на зазначених у позові умовах, оскільки недійсним кредитний договір або його окремі умови у судовому порядку не визнавались, а згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доводи відповідача про відсутність первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ коштів ОСОБА_1 за зазначеними вище договорами, а також доказів на підтвердження факту видачі йому кредитних коштів у вказаних позивачем розмірах, спростовані платіжним дорученнями щодо перерахування відповідної суми на рахунок відповідача, витребуваними доказами, а саме випискою по рахунку відповідача в АТ КБ «Приватбанк», а також інформацією про підписання відповідачем договору № 103454334 від 29 грудня 2021 року з одноразовим ідентифікатором W78906, яка наявна на першому аркуші договору про споживчий кредит.

Так, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15: «Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, було встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором».

У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі 916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Ураховуючи наведене, суд вважає встановленим факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» договору № 103454334 від 29 грудня 2021 року. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме переказало кошти на платіжну картку клієнта, то вимога про стягнення з останнього заборгованості на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке набуло права вимоги до відповідача за цим договором, підлягає задоволенню.

Щодо застосування строку позовної давності суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (рішення у справах «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства», «Золотас проти Греції»).

За приписами частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Водночас, Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ХІ від 15 березня 2022 року внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Зокрема передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 3450-IX від 08 листопада 2023 передбачає, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, перебіг строків позовної давності, визначених статтями 257, 258 ЦК України (загальна та спеціальна позовна давність), зупиняються на строк дії воєнного стану.

З урахуванням викладеного, строк позовної давності щодо звернення ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором продовжено на строк дії воєнного стану. Таким чином, позивач не пропустив строк позовної давності. За таких обставин відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності.

Решта доводів відповідача ґрунтуються виключно на власному трактуванні відповідних положень законодавства.

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29).

Окрім того, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати 3028,00 грн судового збору.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-78, 81, 89, 128, 141, 247, 263265, 352, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором № 103454334 від 29 грудня 2021 року в сумі 40500 (сорок тисяч п`ятсот) грн 00 коп., а також судовий збір у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т. М. Ковальчук