Справа №751/5936/25
Провадження №2/751/1788/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

у складі: головуючого-судді Діденко А. О.

секретаря судового засідання Рак Я.М.

учасники справи:

представника позивача прокурора Тишкевич Л.В.

відповідач Чернігівська міська рада

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

перевіривши без повідомлення учасників матеріали справи позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовною заявою до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 04.07.2025 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

13.07.2025 представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Малай А.В., звернувся до суду з заявою про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного користувача». Представник відповідача в обґрунтування клопотання зазначає, що оскільки прокурором при зверненні до суду не було дотримано вимог закону щодо проведення оцінки земельної ділянки, яка є предметом позову, та не було внесено на депозитний рахунок суду компенсацію вартості земельної ділянки для виплати такої компенсації відповідачу у разі задоволення позову.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 серпня 2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Малая А.В. про залишення позовної заяви без руху було задоволено, позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків - внесення на депозитний рахунок суду суми компенсації вартості земельної ділянки для виплати такої компенсації відповідачу у разі задоволення позову.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 серпня 2025 року клопотання представника позивача про продовження процесуального строку усунення недоліків позовної заяви було задоволено та продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви до 08 вересня 2025 року.

28.08.2025 представник позивача Шуленко М.В., через підсистему «Електронний суд» надав пояснення у якому зазначив, що на виконання вимог ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01.08.2025 по справі №751/5936/25 окружною прокуратурою скеровано листи до Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та ПП «Десна-Експерт» з проханням провести експертно-грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :00:01:038:7777.

Позиція позивача, викладена у його письмових поясненнях, зводиться до неможливості виконання ухвали суду з наступних підстав:

1) Прокурор не є власником спірних земельних ділянок, а тому в силу положень частини 2 статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», згідно якої замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб, прокурор не може виступати замовником оцінки земельної ділянки.

2) Прокурор не будучи власником майна не може забезпечити доступ оцінювачів до земельної ділянки для забезпечення її огляду, а також позбавлений можливості надати оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

На обґрунтування цих доводів прокурор надав копії листів ПП «Десна Експерт М» та Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, якими було повідомлено про неможливість проведення експертизи за зверненням прокурора.

Крім того, у письмовому поясненні представник прокуратури акцентує увагу на тому, що поданий прокурором позов про витребування земельної ділянки є позовом про витребування майна саме в недобросовісного набувача, що обґрунтовано в позовній заяві. А отже, на думку позивача, положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» не поширюються на даний позов, і прокурор при зверненні до суду не був зобов`язаний вносити грошові кошти на депозитний рахунок суду.

Аналізуючи наведені доводи прокуратури, суд виходить із наступного.

І. Щодо необхідності дотримання вимог Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» при зверненні до суду із даним позовом

09.04.2025 відбулося набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12.03.2025 №4249-ІХ.

Вищевказаним Законом від 12.03.2025 №4249-ІХ статтю 390 Цивільного кодексу України було доповнено частиною п`ятою такого змісту:

«Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.»

Також, для реалізації вказаної норми матеріального права у процесуальному законі було здійснено відповідні зміни, зокрема частину четверту статті 177 ЦПК України було доповнено абзацом такого змісту:

«Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму.»

Суд не може погодитися із аргументами прокурора на предмет того, що класифікація в позовній заяві прокурором способу захисту саме як витребування майна в недобросовісного набувача є підставою для того, аби дія матеріальних та процесуальних норм цього Закону від 12.03.2025 №4249-ІХ не поширювалася на правила подання даного позову.

У першу чергу слід відзначити, що положення статей 16, 386 390 ЦК України не вирізняють такого окремого способу захисту прав, як витребування майна в недобросовісного набувача. Загальноприйнятним способом захисту прав є витребування майн з чужого незаконного володіння (віндикація). Питання ж добросовісності або недобросовісності набувача майна є одним із питань, які суд вирішує при прийнятті рішення за віндикаційним позовом, і дана обставина статус власника як добросовісного або недобросовісного, є однією із обставин, з якими закон пов`язує можливість або неможливість задоволення віндикаційного позову. Однак окремих способів захисту як витребування майна в добросовісного/недобросовісного набувача статті 16, 386 390 ЦК України не вирізняють.

За таких умов слід дійти висновку про те, що оцінка статусу відповідача-власника майна як добросовісного або недобросовісного не може бути здійснена судом на стадії вирішення питання про прийняття віндикаційного позову до розгляду або його залишення без руху. Така оцінка може бути здійснена лише судом у ході ухвалення рішення по суті спору.

Класифікація ж відповідача саме як недобросовісного набувача на стадії відкриття провадження за формальним критерієм його визначення в позовній заяві прокурора суперечила би принципу презумпції правомірності набуття майна, який закріплено в частині 2 статті 328 ЦК України, згідно якої право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

І хоча така презумпція й може бути спростована у ході розгляду справи по суті, однак вона не може нівелюватися судом вже на стадії відкриття провадження у справі автоматично, виходячи лише зі змісту позовної заяви, адже такий підхід означив би ніщо інше, як позбавлення цієї презумпції практичного змісту.

Суд не може не взяти до уваги й те, що тлумачення та практичне застосування норм закону, у тому числі й Закону від 12.03.2025 №4249-ІХ, повинно здійснюватися виходячи із низки доктринальних принципів, до яких зокрема належить цільовий (телеологічний) спосіб тлумачення норм права, який полягає у з`ясуванні змісту правової норми шляхом аналізу її мети та цілей, які вона має досягти.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №12089 від 03.10.2024 визначено наступну мету прийняття нормативного акту: прийняття акта є необхідним для розмежування способів захисту щодо повернення права власності на нерухоме майно задля досягнення балансу інтересів держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади та приватного власника, захист прав та інтересів, в тому числі майнових, добросовісного набувача та унеможливлення випадків додаткового звернення добросовісного набувача до держави щодо відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок витребування майна (якщо держава не забезпечила непорушність права власності).

Отже, беручи до уваги мету законопроекту - унеможливлення випадків додаткового звернення добросовісного набувача до держави щодо відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок витребування майна (якщо держава не забезпечила непорушність права власності), що цілковито узгоджується із практикою застосування ЄСПЛ норм статті 1 Першого протоколу до ЄКПЛ (див. зокрема рішення Суду у справі «Рисовський проти України»), суд не може в межах даної справи застосувати норми Закону від 12.03.2025 №4249-ІХ у такий спосіб, який би нівелював саму суть ухваленого нормативного акта шляхом формальної класифікації відповідача саме як недобросовісного набувача майна ще на стадії відкриття провадження у справі, і як наслідок позбавивши його визначеного законом права на компенсацію порушеного права у разі, якщо суд не дійде висновку про саме недобросовісність набувача майна у ході розгляду справи.

При цьому суд окремо зауважує, що суд має повноваження не присуджувати виплату відповідачеві передбаченої законом компенсації (попередньо внесеної на депозитний рахунок суду позивачем) у тому разі, якщо внаслідок змагального судового процесу передбачену статтею 328 ЦК України презумпцію правомірності набуття майна буде спростовано.

Суд відхиляє доводи позивача на предмет того, що позивач може не вносити суму компенсації на депозитний рахунок суду оскільки в тому разі, якщо в ході розгляду справи буде підтверджено добросовісність набувача, суд матиме підстави для відмови у позові прокурора саме з підстав невнесення компенсації вартості земельної ділянки на депозитний рахунок суду. Законом визначено чіткий процесуальний порядок дій учасників справи при зверненні із позовами даної категорії, згідно якого внесення суми компенсації передує відкриттю провадження у справі та її розгляду по суті (а не навпаки, як наголошує позивач), і суд не має повноважень змінювати такий порядок на власний розсуд. Такий підхід суперечив би принципу передбачуваності застосування норм закону, що є складовим принципу юридичної визначеності, на необхідності дотримання якого також неодноразово наголошував ЄСПЛ.

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що запропонований позивачем підхід щодо звільнення від обов`язку внесення грошових коштів компенсації вартості предмета позову на депозитний рахунок суду з огляду на трактування позивачем власника земельної ділянки як недобросовісного набувача безпосередньо в позовній заяві суперечить тій меті, яка ставилася при ухваленні Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», а також не узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, яка системно вказує на необхідність посилення в Україні законодавчих гарантій згідно статті 1 Першого протоколу до ЄКПЛ у тих випадках, коли держава з плином певного часу намагається виправити свої власні помилки в сфері майнових відносин, чим завдає або може завдавати шкоди приватно-праоввим суб`єктам.

ІІ. Щодо аргументів позивача на предмет неможливості проведення оцінки земельної ділянки

Оцінюючи наведені в письмовому поясненні позивача аргументи щодо неможливості проведення оцінки вартості земельної ділянки, суд виходить з такого.

Зокрема прокурор послався на те, що в силу ч. 2 ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Суд зауважує, що дійсно між цитованою вище нормою Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та ч. 5 ст. 390 ЦК України (в редакції Закону від 12.03.2025 №4249-ІХ), яка по суті уповноважує прокурора виступити суб`єктом замовлення оцінки нерухомого майна, існує певна суперечність.

Однак, на думку суду, така неузгодженість сама по собі не може виступати дійсною перешкодою в укладенні відповідного договору, оскільки, по-перше норми ст. 390 ЦК України уповноважують прокурора виступити суб`єктом оцінки та можуть виступати прямою правовою підставою укладення договору з суб`єктом оціночної діяльності. Крім того, сама по собі констатована законодавча неузгодженість не може виступати легітимною підставою для незастосування в спірних правовідносинах тих гарантій, що визначені Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача».

При цьому суд звертає увагу на те, що до письмового пояснення позивача про неможливість виконання ухвали суду було долучено два листи-відповіді експертних установ, які повідомили про неможливість проведення оцінки.

При цьому, необхідно звернути увагу, що між змістом цих листів-відповідей існує певна суперечність. Зокрема ПП «Десна-Експерт-М» відмовило в проведенні оцінки саме з тих підстав, що орган прокуратури не є власником земельної ділянки. Водночас у листі Чернігівського НДЕКЦ МВС України №19/125/1-14599-2 від 25.08.2025 відсутні будь-які посилання на неможливість прокуратури виступити замовником проведення судової експертно-грошової оцінки зазначеної земельної ділянки саме з тих підстав, що орган прокуратури не є власником земельної ділянки.

У листі Чернігівського НДЕКЦ МВС України зазначається про неможливість проведення оцінки у зв`язку із відсутністю в прокуратури правовстановлюючих документів та документації із землеустрою щодо земельної ділянки.

Однак суд зауважує, що органом прокуратури не вживалися жодні заходи, спрямовані на отримання в своє розпорядження копій правовстановлюючих документів та документації із землеустрою щодо земельної ділянки, та заходів щодо вирішення питання про проведення такої оцінки на підставі копій.

При цьому, у силу абзаців 5 та 6 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом.

Таким чином необхідно дійти висновку про те, що прокурор як позивач не був обмежений в рамках встановлення підстав для представництва інтересів звернутися до компетентних державних органів щодо отримання копій необхідних для проведення оцінки правовстановлюючих документів, та ініціювати проведення оцінки на підставі відповідних копій документів. Однак зазначені заходи органом прокуратури не проводилися.

Щодо доводів прокурора про неможливість проведення оцінки без її огляду необхідно акцентувати увагу на роз`ясненні Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, згідно якого є можливим огляд об`єкта оцінки може бути проведено шляхом використання технічних засобів спостереження з певної відстані, в тому числі, зображень, отриманих за допомогою літальних апаратів та супутників, інших інструментів для роботи з супутниковими даними. У разі неможливості особистого огляду оцінювачем об`єкта оцінки, зокрема при недопущенні оцінювача для обстеження майна, тощо, оцінювач проводить експертну грошову оцінку земельної ділянки та надає у звіті пояснення, обґрунтування та застереження щодо використання такої оцінки. Із відповідним роз`ясненням можна ознайомитися за гіперпосиланням:

https://land.gov.ua/helpie_faq/shhodo-obovyazkovosti-provedennya-oglyadu-zemelnoyi-dilyanky-pry-vykonanni-robit-z-ekspertnoyi-groshovoyi-oczinky-zemelnyh-dilyanok/

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не було вжито достатніх дій, спрямованих на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви у визначений судом строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом ч. 5 ст. 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 06.09.2021, то позовна заява підлягає поверненню позивачу як така, що не подана.

Відповідно до частини 9 статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 158, 175-177, 185, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння вважати неподаною та повернути позивачу разом з усіма доданими до неї документами.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.02.2025 у вигляді накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :01:038:7777, вулиця біля будинку по АДРЕСА_1 (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 57068149 від 11.10.2024, індексний номер рішення про державну реєстрацію 75505251 від 11.10.2024) зареєстровану за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Копію позовної заяви та додатків до неї залишити при матеріалах справи.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписанню суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Копію ухвали після закінчення строку апеляційного оскарження або закнічення апеляційного розгляду (якщо таку ухвалу не буде скасовано) направити для виконання до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Суддя А.О. Діденко