ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

12 вересня 2025 року Фатівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Встановив:

03 березня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області було подано позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява подана представником позивача з використанням системи «Електронний суд».

За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що 17 жовтня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 77267284 (на умовах повернення позики в кінці строку позики).

21 жовтня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 103355715.

За вказаними договорами відповідачці, як позичальниці, були надані грошові кошти в борг на умовах строкового та платного користування із зобов`язанням подальшого повернення та сплати процентів.

Позивач стверджує, що відповідачка, як позичальниця умови зазначених договорів не виконала, грошові кошти не повернула та не сплатила проценти за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість.

В подальшому, внаслідок укладення договорів факторингу, право вимоги за договором позики № 77267284 від 17 жовтня 2021 року та за договором про споживчий кредит № 103355715 спочатку перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ», а згодом і до товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», як нового кредитора.

Станом на дату подання позову заборгованість за договором позики № 77267284 становить 60 986,95 гривень, що включає 18 000 гривень заборгованість за тілом позики, 42 984,00 гривень заборгованість за процентами станом на дату відступлення права вимоги, 2,95 гривень 3 % річних.

Станом на дату подання позову заборгованість за договором про споживчий кредит № 103355715 становить 46 150 гривень, що включає 10 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 35 150 гривень заборгованість за процентами станом на дату відступлення права вимоги, 1 000 гривень заборгованість за комісіями.

Загальний розмір заборгованості становить 107 136,95 гривень, який позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідачки в примусовому порядку.

Також позич просив стягнути з відповідачки 25 000 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу та 2 422,40 гривні, як компенсацію витрат зі сплати судового збору.

Відповідачка позов не визнала, діючи через свого представницю адвоката Будову Н.М., подала відзив на позовну заяву (а. с. 159-176, т. 1).

За змістом відзиву стверджується, що відповідачка заперечує обставини отримання коштів за вказаними вище договорами, підписання цих договорів та погодження їхніх істотних умов.

Окремо відповідачка, діючи через свою представницю, стверджує про необґрунтований розмір заборгованості, внаслідок неправильного визначення періоду нарахування процентів та неможливості нарахування процентів за підвищеною процентною ставкою в період дії карантину та воєнного стану.

Відповідачка додатково зазначає, що розмір заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є завищеним.

Сукупність наведених заперечень, згідно тверджень представниці відповідачки, свідчить про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Представниками позивача надано відповідь на відзив, в якій наведені аргументи щодо доведеності обставин укладення відповідачкою, як позичальницею, вказаних вище договорів про споживчий кредит та позики, отримання коштів за вказаними договорами та не здійснення дій щодо повного чи часткового погашення заборгованості (а. с. 181-200, т. 1).

Представники позивача також наводять додаткові аргументи з приводу правильності визначення періоду користування коштами та нарахування процентів.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2025 року відкрито провадження в цій справі за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 143-143, зворот, т. 1).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2025 року за клопотанням представника позивача було витребувано від АТ «ТАСКОМБАНК» інформацію щодо належності відповідачці платіжної картки № НОМЕР_1 та зарахування коштів на вказану картку в період часу з 17 жовтня 2021 року до 18 жовтня 2021 року, а також щодо належності відповідачці платіжної картки № НОМЕР_2 та зарахування на вказану картку коштів в період часу з 21 жовтня 2021 року до 22 жовтня 2021 року (а. с. 233-234, т. 1).

На виконання вказаної ухвали супровідним листом АТ «ТАСКОМБАНК» від 27 травня 2025 року № 3046/47.7-БТ було надано витребувану інформацію (а. с. 249-251, зворот).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2025 року було витребувано від товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» інформацію щодо переходу права вимоги за договором позики № 77267284 від 17 жовтня 2021 року та договором про споживчий кредит № 103355715 від 21 жовтня 2021 року (а. с. 35-36, т. 2).

Витребувана інформація була надано суду згідно із супровідними листами зазначених вище товариств, а також долучені письмові документи.

Далі, 02 вересня 2025 року представницею відповідачки з використанням системи «Електронний суд» подані письмові пояснення щодо відсутності волевиявлення відповідачки на укладення зазначених вище договорів позики та споживчого кредиту та долучено докази звернення відповідачки до Фастівського РУП ГУ НП в Київській області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення та докази внесення відомостей до ЄРДР за вказаним фактом.

В судових засіданнях неодноразово оголошувались перерви з метою надання можливості ознайомились учасникам судового розгляду з матеріалами справи, для витребування доказів та для надання можливості самостійного надання доказів.

В судовому засіданні представник позивача, який брав участь в режимі відео конференції, позов просив задовольнити, стверджував, що сукупність наявних в матеріалах справи доказів свідчить про укладення відповідачкою, як позичальницею, договорів позики та споживчого кредиту та отримання коштів на умовах, визначених договорами. За відсутності доказів повного чи часткового погашення заборгованості відповідачкою, існують достатні підстави для стягнення коштів у розмірі, зазначеному в позовній заяві. При цьому, представник позивача наполягав на тому, що розрахунок заборгованості є правильним.

Відповідачка для участі в судових засіданнях не з`явилась, була повідомленою належним чином про час і дату проведення судових засідань, її інтереси представляла адвокат Будова Н.М.

Представниця відповідачки в судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечувала та стверджувала про те, що відповідачка не укладала зазначених договорів та не отримувала грошових коштів в борг, в цьому випадку мав місце факт шахрайського задоволення мобільним телефоном та банківською карткою відповідачки іншою особою, анкетні дані цієї особи були зазначені в поясненнях.

Відповідачка не заперечує факт надходження на її картку коштів, однак з огляду на наведену у банківській виписці інформацію про призначення платежу, не можливо достеменно стверджувати, що грошові кошти надходили від фінансових установ, зазначених в позовній заяві, як первісні кредитори.

Представниця відповідачки звернула увагу, що згідно з наданою банківською випискою отримані відповідачкою кошти відразу ж були переслані на картку іншої особи, що може підтверджувати обставини вчинення шахрайських дій.

Окремо представниця відповідачки звертала увагу на неправильному розрахунку розміру процентів за користування коштами за цими договорами та визначення періоду кредитування.

Представниця відповідачки також акцентувала увагу на тому, що відповідачка є інвалідом та утримує дитину.

Далі, представницею відповідача було висловлено аргументи щодо завищеного розміру витрат на професійну правничу допомогу.

02 вересня 2025 року судом закінченого з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами.

02 вересня 2025 року суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 12 вересня 2025 року до 12 години 50 хвилин.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши доводи, викладені в заявах по суті спору та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Так, судом встановлено, що 17 жовтня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 77267284 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) з додатком № 1 ( а. с. 70-71, т. 1).

Договір підписаний відповідачкою з використанням одноразового ідентифікатора (а. с. 71).

Згідно з умовами пунктів 2.1-2.3 цього договору, сума позики 18 000 гривень, строк позики 30 днів, базова процентна ставка 1,99 % щоденно, знижена процентна ставка 0,796 % щоденно, процентна ставка за понадстрокове користування 2,7 % щоденно.

У пункті 5.2 договору вказано, що позичальник ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику, процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або умови застосування авто пролонгації йому зрозумілі.

Судом встановлено, що згідно із випискою АТ «ТАСКОМБАНК» 17 жовтня 2021 року грошові кошти у сумі 18 000 гривень були зараховані на картковий рахунок відповідачки, як позичальниці (а. с. 251, т. 1).

Згідно із розрахунком заборгованості за цим договором, загальний розмір заборгованості становить 60 986, 25 гривень та включає 18 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 42 984 гривні заборгованість за процентами, 2,95 гривні 3 % річних, що нараховані за період часу з 22 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року (а. с. 81, т. 1).

Окремий розрахунок заборгованості за цим договором був здійсненим ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», як первісним кредитором (а. с. 60-63, т. 1).

Згідно із вказаним розрахунком заборгованість за тілом позики 18 000 гривень, проценти за користування позикою 42 984 гривні, проценти нараховані за період з 17 жовтня 2021 року до 14 лютого 2022 року, за перші 30 днів користування позикою проценти нараховані за зниженою процентною ставкою 0,796 % щоденно, 17 листопада 2021 року проценти нараховані одноразово у сумі 6 805 гривень, що відповідає 37 % суми позики, в подальшому з 18 листопада 2021 року до 14 лютого 2022 року проценти нараховувались за ставкою 1,98 % щоденно.

Відповідачка доказів повного чи часткового погашення заборгованості не надала.

Далі, 21 жовтня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 103355715 (а. с. 27-35, т. 1).

Договір підписаний відповідачкою з використанням одноразового ідентифікатора.

Згідно з умовами пунктів 1.2, 1.3, 1.5.1, 1.5.2, 1.6, 2.2.3, 2.3.1.2 договору, сума кредиту 10 000 гривень, строк користування 30 днів, процентна ставка 1,25 % щоденно за користування кредитом в межах первісного 30-денного строку, 5 % щоденно у випадку застосування авто пролонгації за стандартних (базових) умовах, у випадку не повернення суми позики та не сплати процентів після 30-денного строку застосовується авто пролонгація максимальним строком до 60 днів, також передбачена одноразова комісія за надання кредиту у розмірі 1 000 гривень, що відповідає 10 % від тіла кредиту.

Судом встановлено, що згідно із випискою АТ «ТАСКОМБАНК» 21 жовтня 2021 року грошові кошти у сумі 10 000 гривень були зараховані на картковий рахунок відповідачки, як позичальниці (а. с. 250, т. 1).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 14 лютого 2025 року загальний розмір заборгованості становить 46 150 гривень, що включає 10 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 35 150 гривень нараховані проценти, 1 000 гривень комісія за надання кредиту (а. с. 82, т. 1).

Згідно із розрахунком ТОВ «МІЛОАН», як первісного кредитора за цим договором, сума кредиту 10 000 гривень, одноразова комісія 1 000 гривень, за перші 30 днів проценти нараховані за ставкою 1,25 % щоденно, в подальшому за ставкою 5 процентів щоденно (а. с. 46-48, т. 1).

Відповідачка не надала доказів повної чи часткової сплати заборгованості за цим договором.

В подальшому, внаслідок укладення договорів факторингу, право вимоги за договором про споживчий кредит № 103355715 та договором позики № 77267284 спочатку було передано товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕТДИКТ КАПІТАЛ», а згодом і до товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (а. с. 84-88, 94-98, 107-114, т. 1).

З урахуванням позиції учасників справи, судом було витребувано інформацію від товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТДИКТ КАПІТАЛ» щодо того, чиє вони кредиторами за договором про споживчий кредит № 103355715 та договором позики № 77267284 та чи обліковується в них на балансі заборгованість за цими договорами.

Згідно з наданими письмовими відповідями, названі вище фінансові установи підтвердили обставини щодо укладення договорів факторингу та подальшої передачі права вимоги за договором про споживчий кредит № 103355715 та договором позики № 77267284 товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕТДИКТ КАПІТАЛ», а згодом і товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». До письмових відповідей фінансових установ долучені відповідні підтверджуючі документи.

Судом не встановлено обставин, що свідчили б про нікчемність зазначених договорів факторингу, чи обставин, щоб ставили під сумнів правомірність переходу права вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Відповідачкою не надано доказів звернення до суду з вимогами про визнання зазначених вище договорів факторингу недійними.

Далі, судом встановлено, що відповідачка 19 грудня 2023 року уклала шлюб та її прізвище змінено на « ОСОБА_2 » (а. с. 153, т. 1).

Також судом встановлено, що з 29 вересня 2015 року відповідачці надано ІІІ групу інвалідності довічно. Копія довідки до акту огляду МСЕК долучена до матеріалів справи (а. с. 178-179, т. 1).

Суд вважає, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про споживче кредитування».

Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.

При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.

Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно приписів пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Зміст наведених правових норм свідчить про те, що укладення договорів, як двосторонніх правочинів, можливо у спосіб підписання тексту договору електронним підписом.

При цьому, матеріалами справи доведені обставини щодо виконання первісними кредиторами умов щодо надання грошових коштів в борг у розмірі та в строки, що визначені договором позики та договором про споживчий кредит.

Суд вважає, що позивачем за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів були доведені обставини щодо укладення з відповідачкою, як позичальницею, наведених вище договорів та виконання первісними кредиторами своїх зобов`язань щодо надання коштів в борг на умовах строкового та платного володіння із зобов`язанням подальшого повернення та сплати процентів.

Відповідачка не спростувала зазначених обставин, доказів повного чи часткового повернення коштів та сплати процентів не надала.

Судом також встановлено, що внаслідок укладення договорів факторингу відбулась заміна сторони кредитора за договором про споживчий кредит № 103355715 та договором позики № 77267284 і право вимоги правомірно перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідачки щодо відсутності її волевиявлення на укладення договору про споживчий кредит № 103355715 та договору позики № 77267284 та вчинення дій, спрямованих заволодіння кредитними коштами іншою особою.

Зокрема, суд вважає, що передбачена договорами процедура ідентифікації клієнта та подальше перерахування грошових коштів на картку відповідачки, як позичальниці, в повній мірі підтверджує наявність її волевиявлення для укладення відповідних договорів та подальшого виникнення боргових зобов`язань.

В супереч приписам статті 12, 81 ЦПК України відповідачка зазначених обставин не спростувала та не надала належних, допустимих та достатніх доказів для підтвердження того, що договір позики та договір про споживчий кредит нею не були укладеними.

Суд наголошує на тому, що факт звернення відповідачки із заявою про вчинене кримінальне правопорушення та подальше внесення відомостей до ЄРДР за вказаною заявою не свідчить про те, що договори не були укладеними з відповідачкою та що вона не отримувала грошових коштів в борг на умовах, визначених договорами.

Представниця відповідачки в судовому засіданні повідомила, що на разі в межах кримінального провадження жодній із осіб не повідомлено про підозру, обвинувальний акт не скерований до суду та відсутній обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили.

Отже, станом на дату розгляду цієї цивільної справи в суді, суд, керуючись приписами статті 204 ЦК України і враховуючи дію презумпції правомірності правочину, приходить до переконання, що договір про споживчий кредит № 103355715 та договір позики № 77267284 укладені відповідачкою та породжують для неї відповідні зобов`язання.

Додатково, суд звертає увагу на те, що процесуальний інструментарій для доведення обставин в цивільному та кримінальному судочинстві є принципового відмінним, тому, у випадку, якщо в подальшому в обвинувальному вироку суду, який набрав законної сили, будуть встановленими обставини щодо укладення договорів про споживчий кредит № 103355715 та позики № 77267284 внаслідок вчинення шахрайства чи внаслідок вчинення іншого кримінального правопорушення, відповідачка не позбавлена права ініціювати перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами за правилами статті 423 ЦПК України.

Отже, на разі суд вважає, що існують достатні правові підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованості за договором про споживчий кредит № 103355715 та договором позики № 77267284.

При цьому, з огляду на наявні в матеріалах справи докази та дію принципу презумпції правочину, суд не ставить під сумнів чинність договорів факторингу та, як наслідок, погоджується з тим, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги у кредитних зобов`язання, що свідчить про достатність підстав для захисту його прав в судовому порядку.

В цьому випадку суд бере до уваги ті обставини, що всіма фінансовими організаціями, які в межах спірних правовідносин мали статус кредиторів, визнається законність переходу до позивача права вимоги. Відповідні підтверджуючі документи були долучені до матеріалів справи та оцінені судом.

Визначаючи розмір заборгованості за договором про споживчий кредит № 103355715 та договором позики № 77267284, суд виходить з наступного.

Так,згідно умов договору про споживчий кредит № 103355715 від 21 жовтня 2021 року сума кредиту 10 000 гривень, строк 30 днів, проценти нараховуються за ставкою 1,25 % протягом 30 днів, якщо сплинув строк користування коштами, однак кредит не повернуто застосовується авто пролонгація на строк до 60 днів із застосуванням процентної ставки у розмірі 5 % щоденно.

За надання кредиту передбачено нарахування комісії у сумі 1 000 гривень

За відсутності доказів повної чи часткової сплати заборгованості, суд погоджується з наявністю підстав для стягнення 10 000 гривень заборгованості за тілом кредиту та 1 000 гривень заборгованості за комісією.

Також, суд вважає, що існують підстави для стягнення процентів за користування кредитом, однак виключно за 30 днів за ставкою 1,25 % щоденно, що відповідає приписам статті 1048, 1054 ЦК України.

Розмір нарахованих процентів становить 3 750 гривень.

Що стосується подальшого нарахування процентів згідно умов пунктів 1.6, 2.3.1.2 договору за ставкою 5 % щоденно, то суд приходить до висновку, що ці проценти є мірою відповідальності згідно частини 2 статті 625 ЦК України і можуть бути нарахованими внаслідок порушення боржницею умов договору щодо своєчасного повергнення кредиту.

До правовідносин щодо нарахування процентів в період авто пролонгації не застосовуються приписи статті 1048 ЦК України.

Згідно усталеної правової позиції, нараховані ТОВ «МІЛОАН» проценти за користування кредитом в період авто пролонгації за базовою процентною ставкою є мірою відповідальності, урегульованою приписами частини 2 статті 625 ЦК України, а не статтею 1048 ЦК України.

Такі висновки викладені в Постановах Київського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року по справі № 761/21593/24, від 13 серпня 2025 року по справі № 382/722/24, від 17 квітня 2025 року по справі № 753/11645/24, від 01 квітня 2025 року по справі № 373/491/24.

Подібні правові висновки також викладені в Постанові Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року по справі № 212/2846/25.

В межах цієї цивільної справи судом не встановлено підстав для відступу від зазначених правових висновків.

Отже, проценти, що нараховані за період авто пролонгації за базовою процентною ставкою 5 % щоденно є мірою відповідальності, передбаченою частиною 2 статті 625 ЦК України.

При цьому, згідно приписів статті 13 ЦПК України, суд вирішує спір в межах заявлених позовних вимог.

Оскільки позивачем не заявлені вимоги про стягнення вказаних вище відсотків за правилами частини 2 статті 625 ЦК України, а стаття 1048 ЦК України не є застосовною до спірних правовідносин, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Таким чином загальний розмір заборгованості за цим договором становить 14 750 гривень, що включає 10 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1 000 гривень нарахована комісія, 3 750 гривень проценти за користування кредитом.

Далі, визначаючи розмір заборгованості за договором позики № 77267284 (на умовах повернення позики в кінці строку), суд виходить з наступного.

Згідно умов договору, сума позики 18 000 гривень, строк користування позикою 30 днів, знижена процентна ставка 0,796 % щоденно, базова процентна ставка 1,99 % щоденно.

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим первісним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», за перші 30 днів користування позикою проценти нараховувались у розмірі 143,28 гривень щоденно, тобто за зниженою процентною ставкою 0,796 % щоденно (а. с. 60-61).

Умови договору позики № 77267284не містять конкретних умов продовження строку користування позикою.

При цьому, згідно положень пункту 5.2 цього договору, позичальник вивчив умови Правил надання грошових коштів в позику, а зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або авто пролонгація йому зрозумілі.

Однак, суд не приймає до уваги Правила надання грошових коштів в позику, так як зазначений документ не підписаний позичальницею і позивачем не надано інших доказів, які б безспірно підтверджували те, що саме долучена до позовної заяви редакція Правил була чинною станом на дату укладення договору позики з відповідачкою і саме з цією редакцією Правил була ознайомлена відповідачка на той момент.

Отже, суд вважає, що строк користування позикою становить 30 днів і не був продовженим.

Згідно правової позиції, наведеної в Постановах ВП ВС від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16, від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, проценти за користування кредитом можуть бути нарахованими виключно в межах строку кредитування, поза межами цього строку приписи статті 1048 ЦК України не застосовуються, а застосовуються приписи частини 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, суд вважає, що з відповідачки необхідно стягнути заборгованість за тілом позики та проценти, нараховані за зниженою процентною ставкою за 30 днів користування коштами у розмірі, зазначеному в розрахунку первісного кредитора товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ».

Отже, за відсутності доказів повної чи часткової сплати відповідачкою заборгованості, розмір заборгованості за тілом позики становить 18 000 гривень.

Розмір заборгованості за процентами, що підлягають стягненню з відповідачки становить 4 298,40 гривень (18 000 гривень х 0,796 % х 30 днів).

Також суд погоджується з наявністю підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача 3 % річних у розмірі, зазначеному у позовній заяві. Суд враховує, що відповідачка правильності розрахунку цих сум не заперечувала, свого контр розрахунку не надала. Правомірність стягнення цих сум обумовлена приписами частини 2 статті 625 ЦК України.

Тому, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 2,95 гривень.

Таким чином, розмір заборгованості за договором позики № 77267284 становить 22 301,35 гривень (18 000 гривень + 4 298,40 гривень + 2,95 гривні).

Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню становить 37 051,35 гривень (22 301,35 гривень + 14 750 гривень).

Далі, позивачем заявлені до стягнення 25 000 гривень, як компенсація витрат на професійну правничу допомогу.

Для підтвердження цих витрат надані договір про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року № 01-07/2024, заявка на дання юридичної допомоги № 642 від 01 січня 2025 року, витяг з акті про надання юридичної допомоги № 4 від 31 січня 2025 року (а. с. 20-26).

Представниця відповідачки заперечувала проти стягнення правничої допомоги, посилаючись, в тому числі, на завищену та об`єктивно необґрунтовану вартість послуг.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому,що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 369/10907/22 (провадження № 61-16010св23), від 01 травня 2024 року у справі № 557/174/23 (провадження № 61-15995св23).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Надані позивачем документи підтверджують розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, однак, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, суд стягує ці витрати з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені на 34 % від первинно заявлених, з відповідачки га користь позивача підлягають стягненню 8500 гривень, як компенсація витрат на професійну правничу допомогу.

Також, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що відповідає приписам статті 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги задоволені на 34 % від первинно заявлених, з відповідачки на користь позивача піддягають стягненню 823,61 гривні.

Враховуючи вище наведене, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 3, 5, 10-12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, -

Ухвалив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором про споживчий кредит № 103355715 від 21 жовтня 2021 року у сумі 14 750 гривень, що включає 10 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1 000 гривень нарахована комісія, 3 750 гривень проценти за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором позики № 77267284 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 17 жовтня 2021 року у сумі 22 301,35 гривень, що включає 18 000 гривень заборгованість за тілом позики, 4 298,40 гривень нараховані проценти, 2,95 гривні 3 % річних.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 8 500 гривень, як компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 823,61 гривні, як компенсацію витрат зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копії повного рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.