Справа № 143/230/25
Провадження № 22-ц/801/1691/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тітова Т. Л.
Доповідач: Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 рокуСправа № 143/230/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Войтка Ю. Б., Панасюка О. С.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 23 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Тітової Т. Л. в м. Погребище, дата складення повного судового рішення 26 травня 2025 року, -

встановив:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (надалі ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 13 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладений кредитний договір № 3296686 (надалі Кредитний договір), який підписаний одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого відповідач отримав 1 900 грн, строк кредитування 15 днів, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 28 травня 2021 року. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми тіла) кредиту) складають 2.85 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом (п. 1.5.2. Договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. Договору).

Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів у встановлений строк за ним утворилась заборгованість в розмірі 7 602 грн 85 коп., з яких: 1 900 грн заборгованість за тілом кредиту; 5 702 грн 85 коп. заборгованість за відсотками.

10 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 06Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги до відповідача.

Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою, яка залишилась невиконаною, у зв`язку з чим він змушений звертатися до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором, а також понесені судові витрати по сплаті сдуовго збору в розмірі 2 422,40 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору та 4 000 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 23 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивачем не було надано первинні бухгалтерські документи на підтвердження заборговансоті, як от виписка про рух коштів за кредитним договором, а тому суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за Кредитним договором. Розрахунок заборгованості (а.с. 13) на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, сплату тіла кредиту, відсотків, комісії та не є належним доказом заборгованості, адже створений самим позивачем, а, відтак вказана в ньому інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Діджи Фінанс» 23 червня 2025 року через систему «Електронний суд» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та здійснити перерозподіл судових витрат.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що на підтвердження факту перерахування кредитних коштів відповідачу позивач надав платіжне доручення про перерахунок коштів первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН», який не є банківською установою, тому відповідно не здійснює відкриття, обслуговування рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формулювати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно з Законом України «Про банки та банківську діяльність», в тому числі Інструкції затвердженою Постановою НБУ від 27 грудня 2017 року за № 481. Наведена ж судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні судова практики є нерелевантною у даному спорі, оскільки вона має інший суб`єктний склад, а саме банки, а не фінансові установи. Позивачем надано інформацію про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором, яка сформована, підписана та надана первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та яка відповідно підтверджує законність нарахування заборгованості за договором, проте даний доказ не був взятий судом до уваги. Витрати на правничу (правову) допомогу в суді апеляційної інстанції складають 3 000 грн.

У встановлений апеляційним судом строк відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 13 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено кредитний договір № 3296686 (надалі Кредитний договір), який підписаний одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого відповідач отримав 1 900 грн, строк кредитування 15 днів. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 28 травня 2021 року. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми тіла) кредиту) складають 2.85 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом (п. 1.5.2. Договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. Договору) (а.с. 26 29);

- такі ж умови викладені в Анкеті-заяві на кредит № 3296686 від 13 травня 2021, створеній ОСОБА_1 на сайті ТОВ «Мілоан» та підписаній електронним підписом (а. с. 9);

- згідно платіжного доручення № 46133706 від 13 травня 2021 року, ТОВ «Мілоан» перераховано отримувачу ОСОБА_1 1 900 грн, картка VISA номер НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно договору 3296686 (а. с. 32);

- згідно із роздруківкою хронології процесу оформлення та розгляду заяви від 13 травня 2021 № 3296686: 13.05.2021 о 08:33:52 відбулося заповнення заяви; 13.05.2021 о 08:34:05 автоматична перевірка; 13.05.2021 о 08:34:08 перевірка у БКІ; 13.05.2021 о 08:34:20 заповнення заяви; 13.05.2021 о 08:34:29 автоматична перевірка; 13.05.2021 о 08:34:31 перевірка у БКІ; 13.05.2021 о 08:35:31 заповнення заяви; 13.05.2021 о 08:35:42 автоматична перевірка; 13.05.2021 о 08:37:01 перевірка у БКІ; 13.05.2021 о 08:37:02 скоринг; 13.05.2021 о 08:38:07 дата чекінг; 13.05.2021 о 08:38:47 підписання договору; 13.05.2021 о 08:38:47 оброблено (а. с. 9);

- згідно розрахунку заборгованості відповідача за Кредитним договором, яка станом на 27.07.2021 складає 7 602 грн 85 коп. та включає в себе: 1 900 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 702 грн 85 коп. заборгованість за відсотками, 00 грн 00 коп. заборгованість за комісією (а. с. 13);

- 10 серпня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» було укладено договір відступлення прав вимоги № 06Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило за плату позивачу права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (п. 1.1) (а. с. 15-22);

- платіжні інструкції про перерахування ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ТОВ «Мілоан» грошових коштів за Кредитним договором відступлення прав вимоги (а. с. 43-49);

- згідно додатку до договору факторингу № 06Т від 10 серпня 2021 року ОСОБА_1 зазначений як боржник за Кредитним договором, заборгованість якого на момент відступлення за зазначеним договором факторингу становить 7 602 грн 85 коп., яка включає в себе: 1 900 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 702 грн 85 коп. заборгованість за відсотками, 00 грн 00 коп. заборгованість за комісією (а. с. 12);

- 27 вересня 2023 року позивачем направлено на адресу відповідача досудову вимогу про виконання зобов`язань за Кредитним договором, в якій зазначено, що між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу, за яким відбулось відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, а також інформацію про те, що у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яку необхідно сплатити на вказані у повідомленні реквізити (а. с. 34).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору(ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 13 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено кредитний договір № 3296686 (надалі Кредитний договір), який підписаний одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого відповідач отримав 1 900 грн, строк кредитування 15 днів, впродовж якого процентна ставка складає 0,01 % в день, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 28 травня 2021 року (п. 1.5.2. Договору). Якщо позичальник продовжує користуватись кредитом, відбувається продовження терміну кредитування, але не більше як на 60 днів, впродовж яких процентна ставка складає 5 % в день (пункти 1.6, 2.3.1.2 Договору).

Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 1 900 грн підтверджується платіжним дорученням № 46133706 від 13 травня 2021 року, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» перерахувало отримувачу ОСОБА_1 1 900 грн, картка VISA номер НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно договору 3296686 (а. с. 32).

Відтак суд першої інстанції вірно встановив, що кредитний договір було укладено, кошти за ним перераховані позичальнику.

Однак невірним є висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено розмір заборгованості, оскільки ним надано розрахунок заборгованості, а не первинні бухгалтерські документи: виписку про рух коштів по рахунку, тощо.

Як уже зазначалося, кошти були перераховані на картку відповідача: картка VISA номер НОМЕР_1 табанк-емітент, який видав цю картку, є відмінним від позивача, тому позивач як фінансова установа не має доступу до виписки про рух коштів по рахунку.

Апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на те, що в даній справі, за умови, якби відповідач заперечував отримання коштів, чи суму заборгованості, то саме він мав би надати докази на спростування тверджень позивача, адже обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги ( частина 1 статті 81 ЦПК України), а саме відповідач є держателем картки, на яку були зараховані кошти. Суд першої інстанції розглядав справу за відсутності відповідача та будь-яких заперечень з його боку, за наявності заяви позивача про згоду на проведення заочного розгляду справи, однак з незрозумілих причин провів не заочний розгляд, який би забезпечив відповідачеві можливість надати свої заперечення та докази на їх підтвердження, скористатись правом перегляду заочного рішення.

Покликання суду першої інстанції на правові позиції Верховного Суду, де наголошувалося, що доказом розміру заборгованості за кредитним договором є виписка про рух коштів по рахунку, а не розрахунок заборгованості, - є невірним, оскільки наведені ним висновки Верховного Суду стосуються справ, де кредиторами виступали банки-емітенти, які мають і зобов`язані надати виписку про рух коштів по рахунку, а відтак ці правові позиції не є релевантними до даної справи, оскільки в справі яка розглядається грошові кошти були надані фінансовою установою шляхом перерахунку на банківську картку, емітентом якої є відмінна від кредитора банківська установа.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, проценти нараховані вірно: у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, після відступлення права вимоги проценти новим кредитором не нараховувались, що підтверджується Витягом з Реєстру боржників (а.с.12), тому підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та заявлений позов підлягає до задоволення, а суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, за відсутності заперечень з боку відповідача та доказів на спростування позиції позивача, за встановлених фактичних обставин, не мав підстав виснувати про недоведеність позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Тому рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 23 травня 2025 року підлягає скасуванню з постановленням нового: про задоволення позову.

Щодо судових витрат.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог (частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України).

Позивач сплатив при зверненні до суду 2 422,40 грн судового збору за подання позовної заяви (а. с. 49 на звороті) та 3 633,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.102), а всього 6 056 грн, які, з огляду на задоволення позову, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

До судових витрат відносяться і витрати на професійну правничу допомогу (стаття 137 ЦПК України).

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач заявив про те, що в суді першої інстанції ним понесено 4 000 грн витрат на правничу допомогу, на підтвердження чого надав Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги (а. с. 31 на звороті) та Акт виконаних робіт (а. с. 8 на звороті). В суді апеляційної інстанції позивач поніс 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого надав Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги (а. с.98), Акт виконаних робіт (а. с. 99), Опис робіт (а.с.100).

Апеляційний суд виснує, що предмет спору є типовим для позивача, а заявлений ним розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, відповідає критерію справедливості та співмірний складності справи.

Отже, понесені позивачем витрати на правничу допомогу слід стягнути з відповідача на його користь.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 23 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», заборгованість за кредитним договором № 3296686 від 13 травня 2021 року у розмірі 7 602 (сім тисяч шістсот дві) гривні, 85 копійок, з яких: 1 900 (одна тисяча дев`ятсот) гривень заборгованість за тілом кредиту; 5 702 (п`ять тисяч сімсот дві) гривні 85 копійок заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» понесені ним судові витрати про сплату судового збору у розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдест шість) гривень та 7 000 (сім тисяч) гривень витрати на правничу (правову) допомогу, а всього у розмірі 13 056 (тринадцять тисяч п`ятдесят шість) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 07406, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 21/1, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 15 вересня 2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: Ю. Б. Войтко

О. С. Панасюк