Справа № 539/2358/25
Провадження № 2/539/1104/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Рудалєвої Л.В.

при секретарі судового засідання Бас В. Г.,

за участі:

представниці позивача - адвокатки Янченко С.І.,

представниці Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області Башлій Т.В.,

відповідачка у судове засідання не з`явилася,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (як орган опіки і піклування) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

13 травня 2025 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі - суд) звернувся ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце поживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач) з позовною заявою до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі - відповідачка), третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (адреса: 37500, Полтавська область, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, будинок №33, ) (далі - Служба у справах дітей або третя особа) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить суд:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до її повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно її дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свої вимоги обгрунтовує тим, що на початку 2017 року позивач почав проживати із відповідачкою без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання позивача та відповідачки народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сімейне життя не склалося. На початку травня 2018 року відповідачка забрала дитину та поїхала. Через декілька місяців дитина опинилася в лікарні через неналежний догляд за нею з боку матері. Позивач забрав дитину до себе та почав її доглядати, відповідачка не заперечувала. З 2 років дитина виховується батьком, відповідачка не бере участі у її утриманні та вихованні. 22 січня 2025 року виконавчим комітетом Лубенської міської ради Полтавської області визначено місце проживання дитини разом з батьком (позивачем). При цьому, мати (відповідачка) не виконує своїх батьківських обов`язків, зникла з життя дитини, не цікавиться її особистістю. Всіма аспектами життя опікується позивач (батько). Про належний рівень виховання та утримання дочки батьком (позивачем) третьою особою складено відповідний акт обстеження умов його проживання. Оскільки відповідачка не бере участі в утриманні їх спільної дитини, позивач також заявляє вимогу щодо стягнення із відповідачки аліментів на її утримання.

Правовими підставами для звернення до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав позивач зазначає норми статті 150 Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків виховувати та піклуватися про всебічний розвиток своєї дитини; статей 180 -183 Сімейного кодексу України щодо законодавчого обов`язку батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідачка відзиву на позовну заяву до суду не надала, у жодних документах, які містяться у матеріалах справи, свою позицію щодо заявленого позову не висловила.

Третя особа письмового пояснення не надала, але у судовому засіданні зазначила, що Орган опіки і піклування вважає позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її дочки, ОСОБА_3 доцільним.

Заяви, клопотання учасників справи

Разом із позовною заявою, а в подальшому - 03 липня 2025 року - представник позивача заявив клопотання про виклик свідків, яке суд під час у судового засідання розглянув та задовольнив.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 15 травня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 18 червня 2025 року.

Ухвалою від 03 липня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, призначивши засідання на 21 липня 2025 року, постановив викликами у судове засідання свідків; опитати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зобов`язавши Управління освіти виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області забезпечити участь психолога.

Розгляд справи відкладався на 04 серпня та 04 вересня 2025 року, а також на 15 вересня 2025 для підготовки судового рішення відповідно до вимог статті 244 ЦПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Оржицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 26 грудня 2017 року, актовий запис №43 (а.с.12).

Згідно з Актом обстеження умов проживання родини від 14 січня 2025 року, складеним працівниками Служби у справах дітей, для виховання та розвитку дитини створені умови: у дитини є окрема кімната, місце для сну та відпочинку, для виконання уроків, дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям, шкільним приладдям, засобами гігієни. З дитиною проживають: бабуся ( ОСОБА_5 ) та батько ( ОСОБА_1 ). Більше п`яти років малолітня ОСОБА_3 проживає з батьком без матері (а.с.13).

Відповідно до Акту участі батьків у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , учениці 1-Б класу Гімназії імені Володимира Малика Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 19 грудня 2014 року №01-18/621 дитина відвідує заняття регулярно, завжди охайна, доглянута, здібна у навчанні. Батько (позивач) спілкується з класним керівником доньки, цікавиться шкільним життям дитини, постійно відвідує батьківські збори. Дитину до школи приводить та забирає батько. Мати (відповідачка) жодного разу до навчального закладу не з`являлася, контактів із класним керівником не підтримує, успіхами дитини не цікавиться (а.с.14).

Аналогічна ситуація висвітлена у довідці від 19 грудня 2014 року №01-18/620, виданій директоркою Гімназії імені Володимира Малика Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області Світланою Коробицькою (а.с.16).

Дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку у лікаря-педіатра амбулаторної загальної практики сімейної медицини №2 Комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Лубенський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» з народження. Декларація з лікарем укладена батьком (позивачем), який водить дитину на профогляди, щеплення та консультації. Мати (відповідачка) до лікаря з дитиною на прийом не приходила (Інформаційна довідка від 19 грудня 2024 року №880)(а.с.15).

Згідно з характеристикою з сектору по роботі з ОСН позивач проживає за адресою реєстрації з донькою, яка перебуває на його повному утриманні. Вихованням доньки позивач займається сам, мати дитини не бере участі у вихованні дитини. За характером позивач спокійний, ввічливий, товариський, скарг на нього від сусідів не надходило (а.с.17).

Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» від 22 січня 2025 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком (позивачем) (а.с.18).

Зі змісту характеристики ОСОБА_2 (відповідачки), виданої Виконавчим комітетом Оржицької селищної ради 13 січня 2025 року №02.1-28/32, відповідачка має двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (донька), та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син). Батько сина неодноразово звертався до служби у справах дітей про те, що сам виховує його без матері. В громадському життя відповідачка участі не бере, скарг з боку сусідів на неї не надходило. До адміністративної відповідальності відповідачка не притягалася (а.с.19).

Листом від 27 грудня 2024 року №634 Комунальне некомерційне підприємство «Оржицька лікарня» Оржицької селищної ради Полтавської області повідомило, що відповідачка перебуває на обліку у лікаря психіатра з 06 вересня 2023 року з приводу хронічного душевного захворювання F23, протипоказань для виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки не виявлено (а.с.20).

Відповідно Акта обстеження житлово-побутових умов, складених працівниками Служби у справах дітей виконавчого комітету Оржицької селищної ради Полтавської області від 13 січня 2025 року відповідачка орендує 2 (дві кімнати) у будинку, де не створені умови для проживання та виховання дитини (а.с.21).

Згідно з Висновком виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 18 лютого 2025 року № 01-19/136 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно до малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (висновок затверджений на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лубенської міської ради Полтавської області від 18 лютого 2025 року, протокол № 3) (далі - Висновок органу опіки) орган опіки і піклування вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с.24).

Представниця позивача - адвокатка Янченко С.І. у судовому засіданні підтримала позицію позивача, викладену у позовній заяві, та звернула увагу суду на те, що основною метою цього позову було забезпечити дотримання прав та інтересів малолітньої дитини - ОСОБА_3 , яка з 2-х років живе без матері. Позивач як батько створив всі належні умови для її проживання, навчання та виховання. У відповідачки немає материнських почуттів. Крім того, позивач мобілізований до лав Збройних Сил України та у разі його загибелі чи смерті відповідачка як законний представник малолітньої ОСОБА_3 матиме право розпоряджатися виплатами, які належатимуть дитині, дитина залишитися не захищеною. З урахуванням наведеного просила позов задовольнити у повному обсязі.

Третя особа - представник Служби у справах дітей у судовому засіданні підтримала Висновок органу опіки та з урахуванням кращих інтересів дитини зауважила, що орган опіки і піклування бачить всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно її доньки ОСОБА_3 .

Опитана у судовому засіданні за участі Служби у справах дітей та психолога малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суду повідомила, що проживає з бабусею та батьком (позивачем). У неї ще є дідусь та інша бабуся. Мама (відповідачка) проживає в іншому населеному пункті - в смт. Оржиця Полтавської області, з якою дитина бачилася востаннє приблизно 3 роки назад. Коли дитина приїздить в смт. Оржиця Полтавської області до бабусі, її приводять до мами, яка може з нею може поспілкуватися і погодувати. Проте, мама (відповідачка) ініціативи щодо побачень та піклування стосовно доньки не виявляє, донька її майже не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати позивача та бабуся малолітньої ОСОБА_3 , показала, що дитина народилася у цивільному шлюбі. Дитина проживає з нею та батьком (сином свідка) з 2 років, які її виховують та піклуються про неї. Свідок як бабуся не перешкоджає побаченням дитини та матері. Проте, мати до дитини не приходить.

Свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , пенсіонерка, була головою вуличного комітету, показала, що постійно дитиною займався позивач. Матір протягом всього часу не бачила. Дитина завжди ходила з бабусею чи батьком. Відповідачка живе в смт. Оржиця Полтавської області, веде розгульний спосіб життя; другу дитину від іншого чоловіка виховує також батько та бабуся.

Свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , начальник Служби у справах дітей Оржицької селищної ради Полтавської області, показала, що мати (відповідачка) виховувалася під опікою бабусі, оскільки її батьки були позбавленні батьківських прав, має старшу дитину (доньку ОСОБА_3 ) та молодшу дитину (сина). Сина залишила у пологовому будинку. Відповідачка отримала соціальну квартиру, від сусідів надходили повідомлення про порушення відповідачкою громадського спокою. Батько (позивач) звертався щодо визнання батьківства стосовно малолітньої ОСОБА_3 . За місцем реєстрації матір (відповідачка) не проживає, її із соціального житла виселили, належних умов проживання, де вона живе, немає. Зі слів людей відповідачка бродяжить, вживає алкогольні напої, на контакт зі Службою у справах дітей не йде.

Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачкою виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою своїх обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої доньки, у зв`язку з чим вона (дочка) проживає та перебуває на утриманні у батька (позивача).

Вказані правовідносини регулюються статею 51 Конституції України, Сімейним кодексом України (далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства» станом на дату виникнення спірних правовідносин.

Не погоджуючись із відповідачкою, яка не виконує батьківських прав по вихованню та фінансовому забезпеченню доньки, позивач звернувся до суду із позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.

Норми права, які застосував суд

Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У статті 7 СК України передбачено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Щодо вимоги про стягнення аліментів на неповнолітню доньку

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статею 51 Конституції України та статею 180 Сімейного кодексу України (СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із статею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина перша статті 181 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з пунктом п`ятим статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно зі статею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оцінка суду

Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду обгрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Позивач, заявляючи вимоги щодо позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно до її доньки - ОСОБА_3 - посилається, серед іншого, на вимоги норми статті 150 Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків виховувати та піклуватися про всебічний розвиток своєї дитини; статей 180 -183 Сімейного кодексу України щодо законодавчого обов`язку батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідачка не надала своєї позиції щодо заявлених позовних вимог.

Суд, аналізуючи законодавство, чинне на дату виникнення спірних правовідносин, опрацювавши документи, що містяться у матеріалах справи, беручи до уваги доводи позивача, пояснення третьої особи, заслухавши свідків, опитавши малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійшов наступних висновків.

Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав

Передусім слід зазначити, що стаття 51 Конституції України та статті 1, 8 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначають обов`язок батьків - для забезпечення найкращих інтересів дитини - піклуватися про своїх дітей, забезпечуючи їм належний рішень фінансової підтримки, всебічний розвиток особистості, а також застерігають від невиконання чи неналежного виконання батьківських обов`язків.

При цьому, аналіз наведених вище норм, статей 7, 155 СК України дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 18 квітня 2024 року у справі № 344/1107/23, від 14 серпня 2024 року у справі № 357/10768/23.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений статтею 164 СК України, є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21; від 05 вересня 2024 року у справі № 707/3116/23, від 04 вересня 2024 року у справі № 608/858/22.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, на переконання суду, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як вбачається із матеріалів справи та було зазначено вище, позивач - ОСОБА_1 - у повній мірі забезпечив умови життя доньки без участі матері, ставиться до батьківських обов`язків відповідально. Це підтверджується зазначеним вище актом обстеження умов проживання родини, показами свідків та поясненням доньки - малолітньої ОСОБА_3 , довідками з навчального закладу, де навчається дитина.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у судовому засіданні зазначали про те, що однією із підстав необхідності позбавлення відповідачки батьківських прав є її поведінка -вживання алкогольних напоїв, ведення розгульного способу життя, не бажання піклуватися про дитину. Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо доньки, вчиняла будь-яке насильство стосовно неї чи в її присутності вживала алкогольні напої. Тим більше, у характеристиці на відповідачку, яка міститься у матеріалах справи (а.с.19) зазначено, що скарг з боку сусідів на неї не надходило; до адміністративної відповідальності відповідачка не притягалася. Суд бере до уваги також пояснення малолітньої ОСОБА_3 , яка повідомила, що час від часу її привозять до матері, яка з нею спілкується та годує.

Також суд звертає увагу на покази свідка ОСОБА_11 , яка, як було зазначено вище, показала, що відповідачка в дитинстві також перебувала під опікою бабусі у зв`язку з позбавленням батьків щодо неї батьківських прав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачка у дитинстві мала негативний досвід поживання у сім`ї та перебування у складних життєвих обставинах, які в подальшому сформували у неї відповідну модель поведінки стосовно власної сім`ї та власних дітей.

Представник Служби у справах дітей у судовому засіданні також повідомила суд, що з відповідачкою намагалися провести відповідну роз`яснювальну та виховну роботу, але такі дії не були успішними. Доказів проведення Службою у справах дітей таких заходів з відповідачкою та її реакції на них суду до матеріалів справи не було надано.

Крім того, як було зазначено вище, представниця позивача - адвокатка Янченко С.І. у своєму виступі повідомила, що позивач мобілізований до лав Збройних Сил України. Наразі дитина проживає з його матір`ю (бабусею ОСОБА_3 ). Таким чином, суд переконаний, що в обставинах, що склалися (перебування батька у лавах Збройних Сил України), втрата дитиною можливості спілкування ще й з матір`ю негативно позначиться на психологічному здоров`ї дитини, сформує у неї неповні уявлення про сім`ю та роль батьків у вихованні та утриманні дітей.

Аналізуючи всі обставини справи та докази, які їх підтверджують, суд дійшов висновку, що змінити поведінку матері (відповідачки) щодо своєї доньки в кращий бік можливо. Зміна поведінки матері по відношенню до своєї малолітньої доньки на краще, на переконання суду, сприятиме всебічному розвитку особистості, здатної примножувати матеріальні та духовні цінності суспільства.

Також судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися із донькою та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Проте, судом встановлено наявність обставин, які свідчать про істотну обмеженість активної участі матері (відповідачки) в житті доньки, що спричинені суб`єктивними факторами такими як її не усвідомлення важливості бути присутньою у житті дитини не тільки матеріально, але є духовно (через спілкування, організацію спільних прогулянок та дозвілля, тощо), а також невміння (небажання) організувати власний побут.

Той факт, що на даний час ОСОБА_2 (відповідачка) проживає окремо від дитини, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у її утриманні та вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

За таких обставин суд, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, ймовірне бажання відповідачки брати участь у вихованні та спілкуванні із донькою та з огляду на відсутність свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, дійшов висновку про відмову в позові, оскільки позбавлення батьківських прав за встановлених судом обставин не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті прецедентної практики ЄСПЛ.

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23.

На переконання суду, Висновок органу опіки сконцентрований переважно на участі батька у житті доньки; викладі обставин, на підставі яких орган опіки дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав і що саме таке позбавлення буде відповідати найкращим інтересам дитини. Крім того, Висновок органу опіки не розкриває взаємовідносини між донькою на матір`ю (відповідачкою), а також долю дитини у зв`язку із перебуванням батька у складі Збройних Сил України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у частині позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її доньки - ОСОБА_3 слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на малолітню доньку

З аналізу вказаних вище вимог Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі, проживають разом чи ні. У разі недосягнення згоди між батьками по утриманню неповнолітніх дітей, це питання вирішує суд з урахуванням обставин, визначених статею 182 СК України. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Максимальний розмір аліментів - не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати особи, з якої їх стягують.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що дитина проживає з батьком (позивачем), позивач утримує її, при цьому відповідачка активної участі в її утриманні не бере, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки утримання дітей до її повноліття є обов`язком для обох батьків.

Заявлений позивачем розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідачки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовну вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивача на утримання малолітньої доньки аліментів слід задовольнити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конвенцією про права дитини, статею 51 Конституції України, статтями 7, 19, 155, 164, 180, 182 Сімейного кодексу України, статтями 1, 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 12, 18, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (як орган опіки і піклування) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце поживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, починаючи з дня подання заяви (з 13 травня 2025 року) та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позову у частині позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно її дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за 1 (один) місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце поживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, адреса: 37500, Полтавська область, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, будинок №33, .

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В.Рудалєва