Справа № 577/3756/25
Провадження № 2/577/1298/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Гетьмана В.В.,

за участі секретаря Лиховоз Л.І.,

представника позивача Ільчук О.С.,

представника відповідача Домбровського С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду міста Конотопа цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом та просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 невиплачені одноразову матеріальну допомогу в розмірі 05 середньомісячних заробітків в сумі 146251,80 грн., додаткову матеріальну допомогу в розмірі 04 середньомісячних заробітків в сумі 117001,40 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2024 роки в розмірі 49158 грн. і 17314,30 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги обгрунтовує тим, що працював у виробничому підрозділі Локомотивного депо Конотоп регіональної філії «Піденно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» 39 р. 04 міс. 07 дн., звідки 12.03.25 р. звільнився за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію на пільгових умовах згідно ст.38 КЗпП. При звільненні, йому, безпідставно, не було здійснено всіх належних виплат, зокрема передбачених п.п.8.7, 3.10 Колективного договору, у зв`язку з чим просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. На час звільнення, середньомісячний заробіток за останні два місяці становив 29250,35 грн., що і змусило звернутись з позовом до суду.

Представник позивача підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представник відповідача заперечує задоволенню позовних вимог, про що надали письмовий відзив.

Судом встановлено, що наказом № 18/ос від 14.02.25 р. «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію на пільгових умовах згідно ст.38 КЗпП. Постановлено виплатити матеріальну допомогу у розмірі 05 середньомісячних заробітків, додаткову матеріальну допомогу у розмірі 04 середньомісячних заробітків та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 06 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022-2024 роки після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» (а.с. 11-39).

Як вбачається з витягу із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 р. на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (а.с. 69).

Згідно витягу із протоколу №Ц-54/90 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 р. вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 р., одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті; нарахування та виплату матеріальної допомоги проводити в хронологічному порядку, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення (а.с. 71).

Відповідно до витягу із протоколу №Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024 р. вирішено здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу) (а.с. 77-78).

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 становить 29250,35 грн. (а.с. 23).

Ст.43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Ч.1 ст.9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Згідно ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст..7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.

Ст.13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно зі ст.18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до ст.9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 р. у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 р. у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.2 ст. 233 КЗпП).

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 р., а саме згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (а.с. 69).

Закон України від 15.03.2022 р. № 2136-IX Верховною Радою України прийнято 15.03.2022 р., а набрав чинності 24.03.2022 р., у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14.03.2022 р. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (ст.58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи.

Крім того, постановою Верховного Суду від 05.02.2025 р. у справі № 211/7338/23 залишено в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054).

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні матеріальні допомоги одноразову, додаткову та на оздоровлення.

З врахуванням вимог ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом ОСОБА_2 не пропущено, оскільки останній одержав повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні 17.06.25 р. (а.с. 21).

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути невиплачені одноразову матеріальну допомогу в сумі 146251,80 грн., додаткову матеріальну допомогу в сумі 117001,40 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 49158 грн.

Крім того, суд також дійшов висновку про стягнення заявленого розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 103 дн. в розмірі 17314,30 грн, що не перевищує загального розміру невиплаченої при звільненні заробітної плати, тобто є пропорційним.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

З відповідача пропорційно задоволених вимог слід стягнути на користь ОСОБА_2 1211,20 грн. сплаченого судового збору при подачі позову, на користь держави 3124,11 грн.

Керуючись ст. 4, 13, 76-81, 89, 141 , 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», юридична адреса м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 146251 (сто сорок шість тисяч двісті п`ятдесят одна) грн. 80 коп невиплаченої одноразової матеріальної допомоги, 117001 (сто сімнадцять тисяч одна) грн. 40 коп. невиплаченої додаткової матеріальної допомоги, 49158 (сорок дев`ять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки, 17314 (сімнадцять тисяч триста чотирнадцять) грн. 30 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 3124 (три тисячі сто двадцять чотири) грн. 11 коп. судового збору (рахунок отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA 0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача Ільчук Олександра Сергіївна, юридична адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», юридична адреса м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, .

Представник відповідача: Домбровський Сергій Іванович, юридична адреса АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 18 вересня 2025 року.

Суддя Гетьман В. В.