Справа № 369/7223/24
Провадження № 2/369/2211/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К.К.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/7223/24 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що 18 серпня 2017 року складено відповідний актовий запис № 2293.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2022 року у справі № 369/8138/22 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Білошицькою М.В. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири від 07 березня 2018 року та зареєстровано в реєстрі за № 269.

Відповідно до технічного паспорта від 02 серпня 2017 року по інвентаризаційній справі № 1092 однокімнатна квартира загальною площею 39,00 кв. м., житловою площею 15,90 кв. м., знаходиться на 7 поверсі 10 поверхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державно реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 376268099 від 27 квітня 2024 року, однокімнатна квартира загальною площею 39,00 кв. м., житловою площею 15,90 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 269, виданий 07.03.2018, видавник: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Білошицька М.В..

Як зазначає позивач, відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу в період шлюбу з відповідачем, він оплатив і прийняв у власність однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, позивач просив суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за громадянином України ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 50% квартири загальною площею 39,00 кв. м., житловою площею 15,90 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 травня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

04 жовтня 2024 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Сухої Марини Василівни надійшов зустрічний позов, у якому остання просила суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 автомобіля марки Mazda 3, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

04 жовтня 2024 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Сухої М. В. надійшов відзив на позовну заяву. Так, представник відповідача зазначила, що позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки позивач не доводить походження грошових коштів, за які було придбано житло. Вказує, що позивач свідомо вводить суд в оману, оскільки фактично кошти на придбання житла, щодо якого виник спір, були надані батьками відповідача, у зв`язку із чим у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі.

Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року зустрічну позовну заяву повернуто у зв`язку із пропуском строку на її пред`явлення.

Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та стягнути судові витрати з відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 18 серпня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб, про що 18 серпня 2017 року складено відповідний актовий запис № 2293. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « ОСОБА_6 ».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2022 року у справі № 369/8138/22 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що зареєстрований 18 серпня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2293 було розірвано.

Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, 07 березня 2018 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_7 , від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_8 , договір купівлі-продажу квартири, за змістом якого ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 07 березня 2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Білошицькою М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 269.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державно реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 376268099 від 27 квітня 2024 року, однокімнатна квартира загальною площею 39,00 кв. м., житловою площею 15,90 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 269, виданий 07.03.2018, видавник: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Білошицька М.В..

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1-3 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Враховуючи зазначені приписи закону суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_2 , була набута сторонами під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11).

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Враховуючи викладене, виходячи із засад розумності, справедливості і пропорційності, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності, - задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 50 % квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 (двадцять) коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2025 року.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА