Справа № 948/840/25
Провадження № 2-о/948/27/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

15.09.2025 суддя Машівського районного суду Полтавської області Косик С.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Машівська селищна рада, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

у с т а н о в и л а :

у вересні 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена заява, у якій заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на його утриманні, мотивуючи тим, що він з дружиною мають двох спільних дітей. Разом з цим, його дружина призначена піклувальником своєї молодшої сестри, неповнолітньої ОСОБА_3 , а він взяв на себе зобов`язання щодо утримання останньої, оскільки батьків ОСОБА_4 за рішенням суду було позбавлено батьківських праві і вони не беруть участі у вихованні та жодної матеріальної допомоги на забезпечення дитини не надають. При цьому заявник забезпечує всім необхідним для проживання і розвитку дітей, а тому стверджує, що троє дітей перебувають на його повному утриманні.

Крім цього заявник повідомив, що є військовослужбовцем на проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , а тому маючи на утриманні трьох дітей, які не досягли 18 років вважає, що має право на звільнення з військової служби відповідно до законодавства, але на його звернення до військової частини було повідомлено про відсутність у нього підстав для звільнення, у зв`язку з тим, що не надано рішення суду про встановлення факту перебування ОСОБА_3 на його утриманні.

За вказаних обставин заявник стверджує, що встановлення даного юридичного факту є необхідним для подальшої реалізації права на звільнення з військової служби на законних підставах та у зв`язку відсутністю позасудового способу встановлення такого факту звертається з цією заявою до суду.

Вирішуючи питання про відкриття провадженні у справі, суд установив таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 2 ЦПК України установлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

За ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, у якому відсутній спір про право і характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право, і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Установлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Як видно зі змісту заяви ОСОБА_1 , метою установлення факту, що має юридичне значення, є подальше вирішення питання щодо звільнення його із військової служби. А отже, в цих правовідносинах убачається спір про право, який має вирішуватися за правилами позовного провадження.

Установлення такого факту може мати негативні наслідки для піклувальника дитини, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч.ч. 4,5ст.19 СК України), що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові по справі № 201/5972/22 від 11 вересня 2024 року.

Як роз`яснено в абз. 3 п. 3 Постанови ПВС України № 5 від 30.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні.

Аналогічна норма міститься і у ч. 4 ст. 315 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

За таких обставин, у відкритті провадження у справі за вказаною заявою потрібно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 315 ЦПК України,

у х в а л и л а :

відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Машівська селищна рада, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з такою самою заявою, однак він може звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. М. Косик