ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/888/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/20035/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року (постановлену суддею Ромазаном В.В., повний текст якої складено 03 липня 2025 року) про відмову у задоволенні заяви про стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної податкової служби у Тернопільській області про стягнення заборгованості по сплаті аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_3 (далі позивачка) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач, апелянт) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної податкової служби у Тернопільській області (далі ГУ ДПС в Тернопільській області) про стягнення заборгованості по сплаті аліментів.

19 травня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено ухвалу, якою вказаний позов залишено без розгляду за заявою представника позивачки ОСОБА_3 - адвоката Авдєєнка В.В.

21 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Карапетян Е.Т. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Заява мотивована тим, що у процесі підготовки до справи відповідач ОСОБА_4 отримав професійну правничу допомогу. Вважає, що необґрунтованість дій позивачки доводиться очевидною безпідставністю позовних вимог до відповідача ОСОБА_5 , який зобов`язаний сплатити адвокату Карапетяну Е.Т. у відповідності до умов договору про надання правової допомоги від 21 жовтня 2024 року та акту виконаних робіт від 20 травня 2025 року 12000.00 гривень, протягом 30 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Карапетяна Е.Т. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Карапетян Е.Т., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що подання позову у даній справі зумовило необхідність несення відповідачем ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу, які за загальними принципами права повинні бути йому компенсовані, так як не доведено факту неправомірності дій чи бездіяльності останнього, що спричинило подання позову.

Вважає, що сам факт звернення до суду із заявою про залишення позову без розгляду свідчить про його передчасність, а отже необґрунтованість дій позивача.

Зазначає, що необґрунтованість дій позивачки доводиться безпідставністю позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 , а також безпідставно поданими клопотаннями про витребування доказів та зміну предмету позову.

За наведених обставин, на думку апелянта, фінансовий тягар у виді витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, повинен бути покладений саме на позивачку.

У зв`язку з наведеним просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Крім того, 07 серпня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_4 адвоката Карапетяна Е.Т. надійшла заява про роз-гляд справи без їх участі, зазначивши, що апеляційну скаргу підтримують та просять задовольнити.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2025 року позов ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Карапетяна Е.Т. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відмовлено.

На підтвердження понесених витрат представником відповідача адвокатом Карапетяном Е.Т. подано:

- договір від 21 жовтня 2024 року про надання правової допомоги;

- акт виконаних робіт від 20 травня 2025 року на загальну суму 12000.00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин 5, 6 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або про залишення позову без розгляду за умови дотримання відповідною стороною вимог частини 9 статті 141 ЦПК України.

Частиною 9 статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до положень частини 1 статті 44 ЦПК України, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться в п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була подана внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Крім того, залишення заяви без розгляду у зв`язку з подачею заяви про залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Отже, саме по собі залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Таким чином, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічний висновок викладений в постановах КЦС у складі Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 148/312/16-ц, від 14 січня 2021 року в справі №521/3011/18.

Апеляційний суд зазначає, що в даній справі не постановлено ухвали про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами відповідно до частини другої статті 44 ЦПК України.

З ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду вбачається, що ознак зловживання позивачкою ОСОБА_3 процесуальними правами не встановлено, а так само і не встановлено необґрунтованих дій позивачки стосовно відповідача. Також матеріалами справи не встановлено, що сторона відповідача заперечувала проти залишення позовної заяви без розгляду.

В той же час, відповідач не оскаржував вищенаведену ухвалу суду та не просив змінити її мотивувальну частину, де судом надавалася чи не надавалася оцінка обґрунтованості дій позивача.

Щодо переліку необґрунтованих, на думку апелянта, дій позивачки, який він наводить, то апеляційний суд відхиляє такі доводи, оскільки вони фактично зводяться до незгоди з позовом та заявленим позивачкою клопотанням про витребування доказів, яке є диспозитивним правом сторони та обраним способом захисту прав та інтересів позивачки, які вона вважала порушеними.

Як вбачається з матеріалів справи, судом не встановлено, та відповідачем не доведено необґрунтованості дій позивачки при подачі клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, а відтак ОСОБА_3 було реалізовано її право, як учасника справи, на подачу відповідного позову, а в подальшому клопотання про залишення цього позову без розгляду.

Норми процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, зокрема вимоги п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, судом першої інстанції дотримані, адже заява про залишення позову без розгляду була подана позивачкою до початку розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з позивачки понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно частини першої статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В Хома