Справа № 524/3509/23
Провадження № 2/536/73/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Баранської Ж.О., за участю секретаря судових засідань Пальчик К.О., розглянувши в м.Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» звернувся до суду з позовом, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість в сумі 37 104, 00 грн., інфляційні втрати в сумі 12 504, 04 грн., три відсотки річних в сумі 2 162, 20 грн. Окрім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2684, 00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Так, 13 квітня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2117339, за умовами якого відповідачу надано позику в розмірі 12 000, 00 грн. на строк до 13 травня 2021 року. ТОВ ФК «Маніфою» свої зобов`язання перед відповідачем за договором виконало та надало йому позику шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 13 травня 2021 року відповідач здійснив платіж на рахунок кредитора у розмірі нарахованих відсотків за користування позикою в сумі 3223, 80 грн., внаслідок чого відповідно до умов Додаткової угоди № 1 сторони погодили новий строк позики до 12 червня 2021 року. При цьому, 12 червня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду про пролонгацію строку дії договору, чим порушив умови укладеного договору.

У подальшому, 10 вересня 2021 року між ТОВ «Маніфою» як клієнтом, та ТОВ «Українські фінансові операції», як фактором, було укладено договір факторингу № 10-09/2021, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, у тому числі, до відповідача.

Також, 11 липня 2022 року між ТОВ «Українські фінансові операції» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (фактор) укладено договір факторингу № 1, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, у тому числі, до відповідача.

Заборгованість по процентам за період з 13 квітня 2021 року по 01 серпня 2021 року у межах строку дії Договору, складає 25104, 00 грн., з яких 19 104, 00 грн. нарахування процентів за користування позикою за процентною ставкою 1, 99 %, 6 000, 00 грн. нарахування процентів на прострочену позику за процентною ставкою 1, 01 %.

Також, інфляційні втрати з липня 2021 року по квітень 2023 року склали 12 504, 04 грн., а 3 % річних складає 2 162, 20 грн.

12 червня 2023 року суддею Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

21 серпня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Варавіна С.Д., де вказано, що відповідачем частково визнаються позовні вимоги, а саме, щодо стягнення суми основного бору в розмірі 12 000, 00 грн., а також 3223, 80 грн. процентів за користування позикою.. В іншій частині позовні вимоги не визнаються з наступних підстав. Так, відповідачем дійсно було отримано в кредит грошові кошти в сумі 12 000 грн. згідно договору № 10954-6/2021 від 13 квітня 2021 року з ТОВ «ФК «Маніфою», строк кредитування становить 30 днів. З умов договору вбачається, що первісний кредитодавець, надаючи відповідачу кредит, очікував повернення суми кредиту та відсотків, що загально складає 15223, 80 грн., оскільки саме на таких умовах оплатності та строковості було укладено кредитний договір. Як на думку відповідача, позивачем необгрунтовано завищено розмір нарахованих процентів на загальну суму 21880, 20 грн., оскільки вказані проценти нараховані поза межами погоджених договором строків.

29 серпня 2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, де останній просив позов задовольнити, посилаючись на наступне. Так, щодо продовження строку дії договору вказав, що 13 травня 2021 року відповідач здійснив платіж на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитними коштами в сумі 3223, 80 грн., отже, відповідно до Додаткової угоди № 1, сторони погодили новий строк позики - 12 червня 2021 року.

Також вказано, що у даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

04 грудня 2023 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, де остаточно представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» інфляційні втрати за період з липня 2021 року по лютий (до 23 лютого 2022 року) 2022 року в сумі 2231, 53 грн., а також 3 % річних в сумі 777, 66 грн.

02 квітня 2024 року Автозаводським районним судом м.Кременчука постановлено ухвалу, якою справу передано до Кременчуцького районного суду Полтавської області.

10 травня 2024 року суддею Кременчуцького районного суду Полтавської області постановлено ухвалу про прийняття до свого провадження цивільної справи № 524/3509/23.

Представник позивача був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, завчасно направивши на адресу суду клопотання, де просить позовні вимоги задовольнити повністю та розглянути справу без його участі.

Представник відповідача був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, завчасно направивши на адресу суду клопотання, де просить справу розглянути справу без його участі та без участі відповідача, врахувати відзив про часткове визнання позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

13 квітня 2021 року між ТОВ «Маніфою», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір позики № 2117339, за умовами якого відповідачу було надано позику на умовах повернення, платності та строковості, в сумі 12 000 грн., строком позики до 13 травня 2021 року.

Як вбачається з Додаткової угоди № 1 до вказаного вище договору позики, яка укладена 13 травня 2021 року, сторони погодили викласти пункт 2.3.4 договору у наступній редакції: «п. 2.3.4 Строк позики до 12 червня 2021 року. Окрім того, додатковою угодою сторонами також погоджено графік нарахування процентів за користування позикою в період дії додаткової

Угоди, відповідно до якого загальна сума нарахованих процентів за користування позикою складає 7164, 00 грн.

10 вересня 2021 року між ТОВ «Українські фінансові операції» (Новий кредитор) та ТОВ «Маніфою» (Клієнт) укладено договір факторингу № 10-09/2021, згідно з умовами якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Як вбачається з витягу Реєстру боржників, яким є Додаток № 1 до Договору факторингу № 10-09/2021 від 10 вересня 2021 року, до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 2117339 від 13 квітня 2021 року.

11 липня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (Фактор) та ТОВ «Українські фінансові операції» (Клієнт) укладено договір факторингу № 1, за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату згідно договору, а клієнт зобов`язується відступити фактору своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

Як вбачається з витягу Реєстру боржників, яким є Додаток № 1 до Договору факторингу № 1 від 11 липня 2022 року, до ТОВ «Фінтраст Україна» від ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 2117339 від 13 квітня 2021 року.

Згідно роздруківки електронного повідомлення, 12 липня 2022 року на електронну адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про відступлення прав грошової вимоги.

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами доведено і не заперечується відповідачем, що на виконання умов договору позики від 13 квітня 2021 року ТОВ «Маніфою» було перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12 000 грн.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Виходячи зі змісту статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно зі статтею 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Судом також достовірно встановлено і не заперечується сторонами факт часткового виконання відповідачем ОСОБА_1 свого зобов`язання за договором позики та внесення ним на вказаний кредитором рахунок грошових коштів в сумі 3223, 80 грн., які спрямовано позивачем на погашення узгодженої суми відсотків.

Також, як вбачається з позовної заяви, при зверненні до суду позивачем були нараховані проценти за користування позикою з 13 квітня 2021 року по 01 серпня 2021 року.

При цьому, як вбачається з договору позики та додаткової угоди від 13 квітня 2021 року сторони погодили продовження строку позики - до 12 червня 2021 року, а також погодили на вказаний період дії позики загальну суму процентів за користування позикою, що складає 7164, 00 грн.

Отже, за таких умов договору та додаткової угоди, які були погоджені сторонами, кредитор мав підстави нараховувати відсотки за договором лише до 12 червня 2021 року.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, сума процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 7164, 00 грн., яка є погодженою та нарахована в межах погодженого строку кредитування.

Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд виходить із наступного.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України, застосуванню підлягає положення статті 625 цього Кодексу, що є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Наведене узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, яка у справі № 910/4518/16 від 05.04.2023 дійшла висновку, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Відтак, для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування у кредитодавця не було, а вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами, нарахованими після 12 червня 2021 року у розмірі 17 940,00 грн. (25104,00 7164,00) задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Фінтраст Україна» про стягнення із ОСОБА_1 основної суми боргу в сумі 12 000, 00 грн. за договором позики, а також суми процентів у межах строку надання позики в сумі 7164, 00 грн. законним і обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3 % річних, суд зазначає наступне.

Положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних втрат за період з липня 2021 року по 23 лютого 2022 року, суд проводить з урахуванням суми боргу по тілу кредиту та по узгодженій сторонами сумі відсотків, що загалом складає 19 164, 00 грн., а саме:

-Липень 2021 року = ((100, 1*19 164): 100)-19164=19,2 грн.;

-Серпень 2021 року = ((99, 8*19 164): 100)-19164= - 38, 3 грн.;

-Вересень 2021 року = ((101,2*19 164):100)-19164= 229,97 грн;

-Жовтень 2021 року = ((100,9*19 164):100)-19164= 172, 47 грн.;

-Листопад 2021 року= ((100,8*19 164):100)-19164= 153, 31 грн.;

-Грудень 2021 року = ((100,6*19 164):100)-19164=114, 98 грн.;

-Січень 2022 року = ((101,3*19 164):100)-19164=249, 13 грн.;

-Лютий 2022 року (з 01 лютого до 23.02.2022)=( ((101,6*19 164):100)-19164):28*23=251, 86 грн., а всього сума інфляційних втрат складає 1152,62 грн.

Також, суд виходить з наступного розрахунку 3 % річних: (19164*3):100:365*255=401,65 грн.

Щодо судових витрат у частині професійної правничої допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога ТОВ ФК «Фінтраст Україна» надавалася адвокатом Крюковою М.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року.

На підтвердження факту надання правничої допомоги позивачем надано: звіт про надання правової допомоги від 22 травня 2023 року, рахунок на оплату по замовленню № 387/22/05 від 22 травня 2023 року, платіжна інструкція № 467, копія ордеру про надання правової допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

За таких обставин, загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 8 000 грн. підтверджено позивачем належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, а саме на 51 %, то з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору та витрат на правову допомогу пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 76, 77, 80, 81, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором позики в сумі 20 718, 27, яка складається із суми заборгованості за позикою в розмірі 12 000, 00 грн., суми заборгованості по процентам в розмірі 7164, 00 грн., суми інфляційних втрат в розмірі 1152, 62 грн., а також 3 % річних в розмірі 401, 65 грн.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судовий збір в розмірі 1368, 84 грн., сплачений при подачі позову, а також витрати на правову допомогу в сумі 4080, 00 грн.

Відомості про учасників справи:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», , місцезнаходження: м.Київ, вул. Завгородня, 15, офіс 118/2;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

СуддяЖ. О. Баранська