Справа № 302/987/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 серпня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослоя Г.Г.,

суддів: Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у цивільній справі № 302/987/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7841789 від 08.07.2022 в розмірі 19750,00 грн, який мотивовано тим, що 08.07.2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7841789, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору про відступлення прав вимоги між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від 24.10.2022 № 83-МЛ, перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконує, а тому утворилась заборгованість у розмірі 19750,00 грн, з яких: 5000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 14250,00 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків, 500,00 грн - прострочена заборгованість за комісією. Оскільки відповідач в позасудовому порядку відмовляється від виконання взятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

У відзиві на позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Кірюшин А. А., просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 не укладався та останнім не підписувався, грошові кошти у сумі 5000,00 грн відповідач не отримував й позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту видачі кредиту та розміру заборгованості.

У відповіді на відзив представник позивача зауважив, що доводи відповідача про необґрунтованість позовних вимог є безпідставними та такими, що не спростовують підстав позовної заяви.

У запереченні на відповідь на відзив, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кірюшин А. А., зауважив про безпідставність позову та доводів наведених у відповіді на відзив, повторно наголошує про відсутність належних доказів укладення кредитного договору.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які підтверджують підписання відповідачем договору про споживчий кредит на умовах визначених цим договором, а також отримання коштів згідно його умов.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.10.2024 у справі № 302/987/24 повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що ТОВ «Міолан» надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону відповідача, який той використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору № 7841789 від 08.07.2022, що зафіксовано в ОТС товариства. Кредитний договір № 7841789 від 08.07.2022 є укладеним в електронній формі. Підписання відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику, так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору. На підтвердження надання відповідачу кредиту, апелянтом додано до позовної заяви платіжне доручення № 77993921 від 08 липня 2022 року, з якого слідує, що ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я ОСОБА_1 на кредитний рахунок № НОМЕР_1 *68 кредитні кошти у сумі 5 000 грн.

ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення, в яких просив рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. У своїх поясненнях зауважує, що позивачем не доведено як факту укладення договору, так і факту щодо передання коштів. Так, з виписки банківського рахунку за 08.07.2022 відсутні відомості про здійснення ТОВ «Мілоан» перерахування коштів ОСОБА_1 за договором № 7841789 від 08.07.2022 у сумі 5000 гривень. Крім цього, у Платіжному дорученні від 08.07.2022 № 77993921 не містяться обов`язкові реквізити: дата проведення банком, дата отримання банком, підпис банку. Відтак таке доручення не могло бути виконане банком. Згідно виписки по банківській картці № НОМЕР_2 , яка належить відповідачу за 08.07.2022 грошові кошти в сумі 5000 грн на останню не перераховувались. Крім цього зазначає, що позивачем не надано у належній формі Кредитного договору та доказів його підписання за допомогою КЕП, а також інших доказів на підтвердження вчинення дій відповідача, спрямованих на укладення Кредитного договору (реєстрації в ІТС Кредитодавця, створення особистого кабінету, надсилання Кредитодавцем одноразового ідентифікатора, використання одноразового ідентифікатора відповідачем тощо).

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Матеріалами справи встановлено, що 08 липня 2022 року між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про споживчий кредит № 7841789, за умовами якого позичальник отримав кредит на поточні потреби шляхом переказу коштів у сумі 5000,00 гривень, строком на 105 днів з 08 липня 2022 року (пункт 1.3 кредитного договору), зі сплатою комісії та процентів (а.с. 13-23).

24 жовтня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 83-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, а ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржника за кредитними договорами (а.с. 34-43).

Відповідно до Реєстру до договору відступлення вимог № 83-МЛ від 24.10.2022, ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7841789 від 08 липня 2022 року в сумі 5000,00 грн (загальна сума заборгованості - 19750,00 грн) (а.с. 45).

Відповідно до графіку розрахунків до кредитного договору від 08.07.2022 року № 7841789 встановлено дату платежу 21 жовтня 2022 року, до сплати: кредит в сумі 5 000 грн, комісія за надання кредиту в сумі 500 грн, проценти в сумі 14 250 грн, а всього в сумі 19 750 грн.

Відповідно до виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 7841789 від 08.07.2022 заборгованість , який зазначений в позовній заяві, борг ОСОБА_1 перед ТОВ «Мілоан» становить 19 750 грн, з яких: 5 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 500 грн - прострочена заборгованість за комісіями, 14 250 грн - прострочені відсотки за користування кредитом.

Відповідно до Довідки про ідентифікацію - клієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , з яким укладено договір 7841789 від 08.07.2022 ідентифікований ТОВ «Мілоан», Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора), з яких: одноразовий ідентифікатор: R89844, час відправки 2022-07-08 о 14:34:59, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор - +44.

Із наданою позивачем Анкети-заяви № 7841789 від 2022-07-08 (а.с. 28, 29), вбачається, що для укладання вищевказаного електронного кредитного договору сторони вчинили наступні дії в ІТС товариства та поза нею:

Оброблено - 2022-07-08 01:34:59

Заповнення заяви - 2022-07-08 11:39:28

Автоматична перевірка - 2022-07-08 11:39:35

Перевірка у БКІ - 2022-07-08 11:39:55

Скоринг - 2022-07-08 11:39:58

Перевірка у БКІ - 2022-07-08 11:39:59

Скоринг - 2022-07-08 11:40:04

Підтвердження зміни умов - 2022-07-08 11:40:07

Обробляється - 2022-07-08 11:41:42

Підписання договору - 2022-07-08 11:41:55

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Встановлено, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі, що переглядається, встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Відтак, твердження ОСОБА_1 , що позивачем не доведено підписання відповідачем договору про споживче кредитування на умовах визначених цим договором, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

В преамбулі договору зазначено особисті дані ОСОБА_1 - реквізити паспортного документу, адреса місця реєстрації, РНОКПП. Доказів на спростування відповідності анкетних даних ОСОБА_1 в зазначеному договорі матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_1 на те, що номер телефону НОМЕР_4 йому не належить і останній одноразовий ідентифікатор R89844 не отримував та для укладання будь-яких кредитних договорів не використовував нічим не підтверджено.

Доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер) були використані ТОВ «Мілоан» для укладення кредитного договору від його імені, ОСОБА_1 до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору.

Заперечуючи факт отримання відповідачем кредитних коштів, ОСОБА_1 надав суду першої інстанції виписку по картці/рахунку НОМЕР_5 за договором SAMDNWFC5 від 04.02.2021 за період 08/07/2022-08/07/2022. Втім з поданої виписки вбачається рух коштів тільки конкретно, що стосується договору SAMDNWFC5 від 04.02.2021. Будь-яких інших відомостей щодо руху коштів по картці відповідачем не надано.

З відповіді банку на запит суду вбачається, що інформація чи надходило до АТ КБ «Приватбанк» для виконання від ТОВ «Мілоан» платіжне доручення від 08.07.2022 № 77993921 не знайдена, необхідно більше деталей для пошуку. Про цьому додатково направили виписку по рахунку, що належить ТОВ «Міолан» за 08.07.022 (а.с.170). Тобто, суд першої інстанції не уточнив відомостей (деталей для пошуку) для виконання ухвали суду у повному обсязі.

Разом з тим, у матеріалах справи є підписаний ОСОБА_1 кредитний договір, анкета-заява позичальника, графік погашення та платіжна інструкція банку, що у своїй сукупності є належним доказом укладення та виконання кредитного договору. Відсутність окремого документального підтвердження (меморіальний ордер, SWIFT-повідомлення, тощо) не є достатньою підставою для визнання кредитного договору недійсним, якщо є інші первинні документи, що підтверджують існування кредитних правовідносин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Згідно з частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (у редакції станом на день звернення позивача до суду) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, судова колегія не може погодитися із висновком суду першої інстанції, щодо відсутності належних та достатніх доказів, що підтверджують підписання відповідачем договору про споживчий кредит на умовах визначених договором, а також на отримання коштів згідно його умов та спростовується вищезазначеними належними та допустимими доказами, щодо укладення договору позики та отримання відповідачем коштів у сумі 5 000 грн. та долученими платіжною інструкцією, випискою, розрахунком боргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

У свою чергу відповідач не спростував факту отримання кредитних коштів, а також факту неналежного виконання зобов`язань перед банком, у тому числі не спростував розмір заборгованості, заявленої до стягнення.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення у відповідності до п. п. 1,2,4, ч 1 ст. 376 ЦПК України.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 уклав з позивачем Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у якому сторонами було погоджено суму кредиту, строк кредиту, розмір стандартної та зниженої процентної ставки, періодичність платежів зі сплати процентів; а заборгованість на теперішній час не погашена, така підлягає стягненню із відповідача, за мінусом комісії у сумі 500 грн, оскільки умова договору про стягнення комісії є нікчемною в силу частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З врахуванням викладеного, заборгованість складає в сумі 19 250 грн.: 5 000 грн основна сума боргу, 750 грн - проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2 кредитного договору) та 13 500 грн - проценти за користування кредитом протягом поточного періоду (п.п. 1.5.3., 1,6, 2.3.1.2 кредитного договору - а.с. 15).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 36 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2017 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

Позовні вимоги задоволені у розмірі 19 250 грн., що складає 97,47 % від ціни позову (19 250 *100: 19 750).

Відповідно до платіжних доручень, що містяться у матеріалах справи, судові витрати позивача за подання позовної заяви складають 2422,40 грн., за подання апеляційної скарги - 3633,60 грн., а всього 6710 грн. сплаченого судового збору. Таким чином з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 6540,24 грн. (6710*97,47%) на відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 01 жовтня 2024 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 7841789 від 08.07.2022, в сумі 19 250 гривень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал».

В частині стягнення комісії за надання кредиту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 6540,24 гривень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 25 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: