КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 375/1285/25 Головуючий у І інстанції Антипенко В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем Українии

16 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 червня 2025року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 19 грудня 2014 року було розірвано шлюб між позивачкою та ОСОБА_1 .

У шлюбі у сторін спору народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19.09.2014 року постановлено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.09.2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається на денній формі навчання, на факультеті ФЕБІТ в Національному авіаційному університеті, що підтверджується Довідкою від 17.02.2025 року № 40, виданою Державним некомерційним підприємством «Державний університет «Київський авіаційний інститут». Навчання проводиться на платній основі, що підтверджується Договором 00616 від 09.08.2024 року. Як вбачається з Договору, вартість освітньої послуги за весь строк навчання складає 99 600,00 грн, а саме за навчальний 2024 - 2025 рік становить 24 900,00 грн, за 2025 - 2026 рік - 24 900,00 грн.

Відповідно до рахунка фактури № 9013 позивачкою було сплачено за навчання 12 450,00 грн, 07.02.2025 року було сплачено 12 450,00 грн. Всього сплачено за навчання за 2024 - 2025 рік в розмірі 24 900 грн.

Також позивачкою було сплачено за проживання сина, ОСОБА_3 , в гуртожитку № 8 Управління житлового сервісу Київського авіаційного інституту в розмірі 6 399,00 грн, що підтверджено платіжною інструкцією 0.0..1 від 30.01.2025 року на суму 2 080,00 грн; платіжною інструкцією 0.0..1 від 27.08.2024 року на суму 1680,00 грн; платіжною інструкцією 0.0..1 від 11.12.2024 року на суму 2 639,00 грн. Дану обставину підтверджено Довідкою ДНП «Державний університет «Київський авіаційний інститут» від 26.02.2025 року

Дочка ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня № 2 з 28.12.2024 року по 13.01.2025 року, діагноз- цукровий діабет , І типу, тяжка форма. Глікемічний контроль з високим ризиком для життя. Дана обставина підтверджена Випискою № 11776 із медичної карти стаціонарного хворого. На лікування дочки позивачкою були витрачені кошти під час перебування в лікарні та на ліки для лікування в домашніх умов за призначення лікаря в розмірі 5 949,28 грн.

Позивачка вважає, що відповідач, як батько дітей, зобов`язаний прийняти участь у витратах, пов`язаних з навчанням сина у розмірі половини від понесених нею витрат, тобто 24 900 грн : 2 = 12 450,00 грн (за оплату навчання сина ОСОБА_3 ), 6 399,00 грн : 2 = 3 199,50 грн (кошти за проживання у гуртожитку), та лікування дочки ОСОБА_4 в розмірі 5 949,28 грн : 2 = 2 974,64 грн.

У зв`язку із цим, посилаючись на приписи ст. 180, 185 СК України, просила стягнути із відповідача однією сумою додаткові витрати на навчання та лікування дітей.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19 червня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 624,14 (вісімнадцять тисяч шістсот двадцять чотири гривні 14 коп.) грн додаткових витрат на утримання дітей, у тому числі: 15649,50 грн на навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 2974,64 грн на лікування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. Апелянт вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що суперечить положенням чинного законодавства.

Зазначає, що позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання сина ОСОБА_6 при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти на безоплатній основі, а також не навела мотивів вибору освітнього закладу.

Крім того, зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між позивачем та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина на платній основі.

Посилаючись на Постанову КМУ від 03 лютого 2021 року №79 «Деякі питання призначення і виплат державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та Закон України «Про державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року, зазначає, що державної соціальної допомоги для доньки ОСОБА_4 в розмірі 8044, 70 грн щомісяця більш ніж достатньо для покриття витрат на лікування і не лише на лікування.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що він отримує дохід в сумі 5 687,80 грн. в місяць, що підтверджується довідкою від 23 червня 2025 року №ВД00-000043. Також вказує, що на його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.04.2020 року.

У зв`язку з вище зазначеним, відповідач вважає, що у нього відсутня можливість оплачувати витрати, які не відносяться до особливих обставин, що передбачають стягнення додаткових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суд першої інстанції залишити без змін. Зокрема зазначає, що посилання відповідача на непогодження з ним питань, що стосуються навчання сина, суперечать засадам моральності та поваги до майбутнього життя дитини, оскільки ОСОБА_3 самостійно обрав навчання, що вподобає його інтересам та здібностям. Вказує, що ОСОБА_1 не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться ні станом їх здоров`я, ні їх інтересами та взагалі не спілкується з дітьми.

Позивачка спростовує доводи відповідача про отримання нею соціальної допомоги на дочку ОСОБА_4 в розмірі 8 044, 70 грн, вказуючи, що така виплата здійснюється лише в розмірі 2361,00 грн в місяць, про що надає довідку.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про народження батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_5 , яка 05 травня 2022 року змінила своє прізвище на ОСОБА_8 .

Згідно рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 вересня 2014 року у справі №375/1385/14-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до довідки ДНП «Державний університет «Київський авіаційний інститут» від 17.02.2025 року, ОСОБА_3 є студентом університету денної форми навчання. Термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01.09.2024 по 30.06.2028.

З договору про навчання у Національному авіаційному університеті від 09.08.2024 вбачається, що ОСОБА_3 навчається на платній формі навчання. Вартість навчання, зокрема, за 2024-2025 навчальний рік становить 24 900 грн.

З рахунків-фактур та квитанцій від 04.09.2024 року та від 07.02.2025 року вбачається, що позивачкою оплачено навчання у сумі 24 900 грн двома рівними платежами.

Відповідно до довідки від 26.02.2025 року загальна сума оплати за проживання у гуртожитку № 8 Управління житлового сервісу Київського авіаційного інституту з 01.09.2024 року по 31.03.2025 року складає 6399, 00 грн (том 1 а.с. 22). З серпня 2024 року по лютий 2025 року ОСОБА_2 сплачено за гуртожиток 6399 грн(том 1 а.с.23-25).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_4 з 28.12.2024 по 13.01.2025 перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом цукровий діабет 1 типу, важка форма. У зв`язку із цим лікарем надано рекомендації на проходження лікування дитиною та придбання ліків (а.с.28-29).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є батьком малолітньої ОСОБА_4 , яка у період з 28.12.2024 по 13.01.2025 перебувала на стаціонарному лікуванні, відповідач в силу приписів ст. 185 СК України зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на лікування дитини. Також суд дійшов висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачці і витрати на навчання їх сина, ОСОБА_3 , які понесені у період до досягнення дитиною повноліття.

З урахуванням обов`язку матері утримувати дітей та нести додаткові витрати, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач має відшкодувати половину понесених витрат, а саме 18 624,14 грн, оскільки доказів виконання цього обов`язку відповідачем не додано.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.2 ст.185 СК України).

Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ці правила стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засідання.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг, витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

У постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що витрати, понесені позивачем за навчання сина у коледжі відносяться до додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до виписки із медичної карти ОСОБА_4 з 28.12.2024 року по 13.01.2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом цукровий діабет 1 типу, важка форма (том 1 а.с.26-29). У зв`язку з цим лікарем надано рекомендації щодо лікування та придбання ліків. Встановивши, що за лікування ОСОБА_4 , ОСОБА_2 сплатила 5 949,28 грн, що підтверджується чеками, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення половини цієї суми з відповідача, а саме 2974,64 грн, оскільки витрати на лікування викликані особливими обставинами та частина таких витрат може бути стягнута з іншого з батьків в порядку статті 185 СК України.

Поряд із цим колегія суддів апеляційного суду не погоджується висновками суду першої інстанції про те, що витрати на оплату вартості навчання неповнолітнього ОСОБА_3 в Національному авіаційному університеті в сумі 24 900 грн, а також на проживання неповнолітнього сина сторін в гуртожитку в розмірі 5949,28 грн відносяться до категорії додаткових витрат в розумінні положень статті 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами.

Так, у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 638/13860/16-ц зазначено, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, оскільки навчання дитини у вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно зі статтею 185 Сімейного кодексу України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявлені позивачкою, на її думку, додаткові витрати на навчання сина в університеті та проживання у гуртожитку, у розумінні статті 185 СК України такими не є, а відносяться до загальних витрат, пов`язаних із забезпеченням дитини.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення додаткових витрат на навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів доходить висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 червня 2025року, із зазначенням про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 червня 2025 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 649, 50 грн додаткових витрат на навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Змінити абзац перший та другий резолютивної частини рішення, виклавши їх в наступній редакції:

«Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 974 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 64 коп. додаткових витрат на лікування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар