Справа № 685/563/25
Провадження № 2/685/322/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Матвійчук В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Теофіполь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Теофіпольської селищної ради на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

6 червня 2025 року адвокат Семченко Г.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Теофіпольської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, а саме: на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А1» загальною площею будівлі 101,1 кв. м. (площа забудови 97, 6 кв.м.), прибудови «а» площею 35,6 кв.м., хлів «Б» площею 52,6 кв.м., хлів «В» площею 19,5 кв.м., льох «Г» площею 13,4 кв. м., гараж «Д» площею 27,6 кв.м.

Необхідність визнання права власності на спадкове нерухоме майно через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючих документів на домоволодіння.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника відсутності та підтримання позовних вимог.

Від представника відповідача надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, та зазначає, що заявлені позовні вимоги визнають та не заперечують з приводу їх задоволення.

Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_2 , який, з-поміж іншого майна був власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19 серпня 1957 року р/б ЗАГС м.Теофіполь Хмельницької області, відповідно до якого батьками ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Лютарівка Хмельницького району Хмельницької області у 60-річному віці, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Теофіпольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Позивач є його спадкоємцем за заповітом від 07 серпня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі під №6, який посвідчений секретарем Ординецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області Свірневською О.В. Після смерті спадкодавця позивач прийняв спадщину, Теофіпольською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа №195/2024, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру № 81491203, виданим 11 червня 2025 року Теофіпольською державною нотаріальною конторою. Відповідно до довідки Теофіпольської державної нотаріальної контори Хмельницької області № 281/01-16 від 11 червня 2025 року, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться спадкова справа № 195/2024, із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_1 , із заявою про відмову від спадщини звернулася ОСОБА_3 , інші заяви не надходили. До складу спадкового майна входить житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , однак, як вбачається з постанови державного нотаріуса Теофіпольської державної нотаріальної контори Хмельницької області Вівсянко О.П. від 11 червня 2025 року № 280/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний будинок через відсутність правовстановлюючих документів на нього.

Згідно з виданим 12 червня 2025 року виконавчим комітетом Теофіпольської селищної ради №93/14.08-11 витягом з погосподарських книг за 1958-2024 роки домогосподарства АДРЕСА_1 , померлий ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був головою двору, а ОСОБА_3 (його дружина) проживала разом з ним. Батьками померлого ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було побудовано будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Ч.1 ст.182 ЦК України, передбачає обов`язкову державну реєстрацію права на нерухомі речі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1233, 1236 ЦК України визначають, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому та скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків» передбачено, що побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю.

Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім`я та по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку.

Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого Теофіпольським бюро технічної інвентаризації, спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 був побудований в 1978 році.

Як вбачається з вищезазначеної виписки із погосподарських книг по спірному господарству головою двору на моменту зведення будинку була ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно довідки, виданої Теофіпольською державною нотаріальною конторою №307/01-16 від 25.06.2025 року спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_2 , інших спадкоємців немає.

Таким чином, покійний ОСОБА_2 був главою сім`ї господарства по АДРЕСА_1 .

Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець за життя набув право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєстрував це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час своєї смерті.

Після смерті спадкодавця позивач, успадкувавши його майно за заповітом, набув у порядку спадкування право власності на будинок, який входить до складу спадщини, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність.

Оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи, тому датою ухвалення рішення, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 182, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1236 ЦК України, ст.ст.12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Лютарівка Теофіпольського району Хмельницької області, право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А1» загальною площею будівлі 101,1 кв. м. (площа забудови 97, 6 кв.м.), прибудови «а» площею 35,6 кв.м., хлів «Б» площею 52,6 кв.м., хлів «В» площею 19,5 кв.м., льох «Г» площею 13,4 кв. м., гараж «Д» площею 27,6 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Лютарівка Хмельницького району Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10 вересня 2025 року.

Суддя Самойлович А.П.