Провадження № 22-ц/812/1152/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 вересня 2025 року м. Миколаїв

справа № 487/4090/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 26 березня 2025 року суддею Сухаревич З.М., в приміщенні цього ж суду, (повний текст складено 26 березня 2025 року), у цивільній справі за позовом

акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У травні 2024 року АТ «А-БАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 з указаним вище позовом.

Позивач зазначав, що 19.05.2020 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві «АКЦЕНТ-БАНК». Відповідно до Анкети-заяви, підписанням цієї анкети відповідач підтвердила, що ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», Тарифами та Паспортом споживчого кредиту до укладання цієї угоди. Умови їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Підтвердила, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг становлять договір про надання банківських послуг. Укладеним договором погоджено сплату процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості.

Посилаючись на неналежне виконання позичальницею умов кредитування, банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 19.05.2020 року у розмірі 45 338,70 грн, з яких 24 661, 57 грн за тілом кредиту та 20 667, 13 за відсотками.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Козака І.С., просила відмовити у стягнення відсотків за кредитним договором, посилаючись на те, що наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту не підписані відповідачкою, а тому відсутні підстави вважати, що вона була ознайомлений з ними. Анкета-заява не містить умов про нарахування відсотків, пені та штрафів. Паспорт споживчого кредиту не може розцінюватись як стандартна форма, що встановлена до укладеного відповідачем кредитного договору. Наполягала на тому, що відсотки за кредитом нараховувались банком безпідставно та на власний розсуд.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 7 794, 23 грн заборгованості за тілом кредиту та 514, 76 грн судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нарахування процентів сторонами не узгоджено, тому банк міг очікувати лише на повернення коштів, отриманих відповідачкою в якості кредитного ліміту, без додаткового нарахування процентів за їх використання, та подальшого їх включення до суми простроченого тіла кредиту.

За період користування кредитними коштами відповідачкою знято з рахунку 122 426,08 грн, з яких неузгоджені проценти у сумі 35 291,77 грн та комісія 1 455,39 грн, тобто фактично витрачено 85 678,92 грн. Сума зарахованих на карту коштів складає 77 884,69 грн. Таким чином сума заборгованості, без урахування неправомірно нарахованих коштів складає 7 794,23 грн, тому саме ця сума підлягає стягненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник АТ «А-БАНК», посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні відсотків та ухвалите в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг позичальниця ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила ознайомлення з Умовами і Правилами та зобов`язалася у подальшому регулярно ознайомлюватися зі змінами до них.

Користування відповідачкою кредитними коштами свідчить про згоду з умовами та правилами надання послуг, оскільки кредитний договір є договором оферти та пропозиція його укладення та прийняття позичальником повинна бути повною та безумовною.

Також на думку апелянта погодження між сторонами договору розміру процентів за користування кредитними коштами підтверджується Паспортом продукту, що був підписаний позичальницею за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому апелянт посилався на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20.

Узагальнені доводи інших учасників

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 та її представник не скористалися.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України при розгляді справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.

Відповідачка ОСОБА_1 в силу приписів частин першої та другої статті 131 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час, дату та місце слухання справи, оскільки направлене на її адресу судове повідомлення повернуто до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23.

Представник відповідачки, адвокат Козак І.С. має зареєстрований в ЄСІТС електронний кабінет тому вважається обізнаним про час, дату та місце слухання справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 19.05.2020 року між Акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві «АКЦЕНТ-БАНК».

Відповідно до Анкети-заяви, підписанням цієї анкети відповідач підтверджує, що ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», Тарифами та Паспортом споживчого кредиту до укладання цієї угоди. Умови їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Підтвердила, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг становлять договір про надання банківських послуг.

Вказані анкета-заява підписана сторонами договору.

До позовної заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Проте наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк», який є складовою договору про надання банківських послуг, не містить ні особистого підпису відповідача, ні їх підписання у іншій спосіб, який можна було б ідентифікувати, як узгодження з позичальником умов кредитування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

19.05.2020 року відповідачка підписала простим електронним цифровим підписом Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить інформацію щодо загальної вартості кредиту, строку кредитування, ліміту кредиту, процентної ставки, порядку повернення кредиту та штрафних санкцій.

Однак, паспортом споживчого кредиту не підтверджується узгодження сторонами основних умов кредитування, зокрема сплати процентів за користування кредитом, комісії, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Анкета-заява від 19.05.2020 року не містить інформації щодо визначеного розміру кредитного ліміту та процентної ставки.

За період користування кредитними коштами відповідачкою знято з рахунку 122 426,08 грн, при цьому банком безпідставно нараховано проценти у розмірі 35 291,77 грн та комісія 1 455,39 грн. Тобто фактично витрачено

85 678,92 грн. Сума зарахованих на карту коштів складає 77 884,69 грн. Таким чином сума заборгованості, без урахування неправомірно нарахованих коштів складає 7 794,23 грн.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір,умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює банком (в даному випадку АТ "Акцент-Банк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано суду копію Анкети-заяви від 19.05.2020 року, яка підписана ОСОБА_1 , однак в анкеті-заяві відсутні умови щодо сплати відсотків за користування кредитом, а саме: їх розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення відсотків.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://а-bank.com.ua/ terms) неодноразово змінювалися самим АТ "Акцент-Банк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк" у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяги з Умов та правил надання банківських послуг АТ "Акцент-Банк" не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відсутні підстави вважати, що АТ "Акцент-Банк" і ОСОБА_1 погодили у письмовому вигляді сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України "Про споживче кредитування", у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України "Про споживче кредитування").

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

У паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою ОСОБА_1 , міститься зауваження про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що паспорт споживчого кредиту не може бути визнаний належним і достатнім доказом на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування, саме щодо сплати відсотків за користування кредитом. І в цій частині висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам.

З огляду на викладене, дослідивши надані позивачем виписки по картці позичальниці, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за період користування кредитними коштами відповідачкою фактично витрачено 85 678,92 грн. Сума зарахованих на карту коштів складає 77 884,69 грн. Таким чином сума заборгованості, без урахування неправомірно нарахованих коштів складає 7 794,23 грн.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Посилання апелянта на висновок Верховного Суду, викладений у постанові КЦС від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц, апеляційний суд вважає таким, що має правового значення, оскільки,як правильно зазначив у своєму рішення суд першої інстанції, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від цієї позиції у своїй постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). При цьому Верховний Суд дійшов висновку, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Відповідно статті 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, витрати апелянта, понесені у зв`язку з поданням апеляційної скарги, залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Шаманська