СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-к/759/4/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Кравченко Ю.В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2025 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , подане адвокатом Невмержицьким С.І., заінтересована особа Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 головуючим суддею визначено Кравченка Юрія Вікторовича. Справа передана судді 05.09.2025.

Дослідивши матеріали заяви та додатки до неї, суддя дійшов таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 472 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

За змістом приписів статті 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім`я (найменування) особи, яка подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга статті 472 ЦПК України).

Предметом поданого клопотання є вимога про визнання на території України рішення Дільничного суд Бад-Кройцнах від 10 червня 2024 року в сімейній справі № 91F 26/24, яким було прийняте рішення про усиновлення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) громадянином Німеччини ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та отримання нею прізвища « ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), що набрало законної сили 14 червня 2024 року.

Водночас 13 листопада 2024 року Святошинський районний суд міста Києва постановив ухвалу у справі № 759/16847/24, якою визнав на території України рішення Дільничного суд Бад-Кройцнах від 10 червня 2024 року в сімейній справі № 91F 26/24, яким було прийняте рішення про усиновлення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) громадянином Німеччини ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та отримання нею прізвища « ОСОБА_5 ), що набрало законної сили 14 червня 2024 року.

Зазначена ухвала набрала законної сили 13.11.2024 і в апеляційному порядку не переглядалася.

Чинний процесуальний закон не врегульовує ситуації, коли особа звертається з клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, за наявності ухвали суду, що набрала законної сили, якою таке рішення визнане на території України.

Водночас відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення.

Отже, відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 2-591/11 від 08.06.2022.

З огляду на те, що процесуальний закон не визначає наслідків повторного подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, за наявності ухвали суду, що набрала законної сили, якою таке рішення визнане на території України, суд за аналогією закону застосовує п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та відмовляє у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 10, 186, 258-261, 353-355, 466, 472ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за клопотанням ОСОБА_1 , заінтересована особа Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Копію ухвали направити заявниці разом із матеріалами клопотання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Ю.В. Кравченко