КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Магратій Яніною Василівною , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року, постановлену під головуванням судді Твердохліб Ю.О., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

11 липня 2025 року до суду надійшла заява від представника позивача - Магратій Я.В. про зміну предмету позову, в якій просила залучити до матеріалів справи копію висновку експерта за результатами проведеної судової транспортно - товарознавчої експертизи № 2581/25-54 від 03 червня 2025 року, стягнути з відповідача, на користь позивача 119 416,56 грн - вартість матеріального збитку, вартість франшизи -2 500,00 грн, моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн, судовий збір в розмірі та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 36 000,00 грн.

Заява мотивована тим, що на час заподіяння шкоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ НАСК «ОРАНТА», за договором (полісом) (ОСЦПВВНТЗ) № AT5227307 від 29 листопада 2023 року з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у межах 160 000,00 грн, з врахуванням франшизи - 2500,00 грн, і яка з метою виплати страхового відшкодування перерахувала позивачу грошову суму в розмірі 97985,22 грн, з якою ОСОБА_1 не погодилась, тому звернулась до Дарницького районного суду міста Києва, щодо стягнення страхового відшкодування з ПАТ НАСК «ОРАНТА», як страхувальника цивільно-правової відповідальності власника автомобіля транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» номерний знак НОМЕР_1 .

У даному спорі було судом призначено проведення судової транспортної - товарознавчої експертизи. При цьому, ОСОБА_1 неодноразово повідомляла Святошинський районний суд міста Києва, що розмір заподіяних збитків в наслідок ДТП завданих транспортний засіб «Ford Transit» номерний знак НОМЕР_2 буде змінено шляхом подання заяви про зміну предмету позову, оскільки: -позивачем в підтвердження позовних вимог у даній цивільній справі № 759/24548/24 було подано Звіт від 08 лютого 2024 року про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Ford Transit" номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП, станом на 09 січня 2024 року, визначено 193605,80 грн, вартість відновлювального ремонту -169363,74 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини).

Відповідачем у даній цивільній справі № 759/24548/24 подано відзив на позовну заяву, до якого долучено Звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 40-D/14/70 від 19 лютого 2024 року, і вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Ford Transit" номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, вказано 116 448,26 грн включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Ford Transit" номерний знак НОМЕР_2 , в наслідок ДТП, - 100485,22 грн без ПДВ на запасні частини та матеріали.

Вказує, що матеріали даної цивільної справи № 759/24548/24 містять два розрахунки з визначення вартості матеріального збитку в різних розмірах. В даній цивільній справі № 759/24548/24 враховуючи наявність двох різних Звітів про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного, позивач вважає за необхідне подати до суду висновок експерта за результатами проведеної судової транспортно - товарознавчої експертизи № 2581/25-54 від 03 червня 2025 року, який проведено за ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року у цивільній справі № 753/16540/24, за яким визначено вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу «Ford Transit" номерний знак НОМЕР_2 без урахування ПДВ вузли та деталі - 276 916,56 грн, вартість відновлювального ремонту - 290 156,44 грн.

Оригінал висновку експерта за результатами проведеної судової транспортно - товарознавчої експертизи № 2581/25-54 від 03 червня 2025 року міститься у цивільній справі № 753/16540/24, що перебуває в провадженні Дарницького районного суду міста Києва. Враховуючи, що цивільно - правова відповідальність власника автомобіля транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ НАСК «ОРАНТА» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у межах 160 000,00 грн., з врахуванням франшизи - 2500,00 грн, на думку сторони позивача, до відшкодування має підлягати відповідачем сума у розмірі 2500,00 грн (франшиза), 119416,56 грн вартість матеріального збитку (276916,56 грн - 160000,00 грн (ліміт відповідальності) - 2500,00грн = 119416,56 грн). Також враховуючи, що до цього часу, транспортний засіб «Ford Transit" номерний знак НОМЕР_2 залишається не відремонтованим і позивач ним не може належно користуватись, позивачу довелось звертатись до страхової компанії, до суду та до експертної установи, щодо проведення судової експертизи, здійснювати пошук адвоката щодо надання правничої допомоги.

Тобто, усе це вимагало від позивача додаткових зусиль, викликало необхідність постійно залишати у робочий час своє робоче місце, що потягло за собою необхідність виконувати роботу у позаробочий час, а відповідач наразі, ніяким чином не сприяв і не сприяє вирішенню питання добровільно відшкодувати завдану матеріальну шкоду, що додає позивачу додаткових душевних страждань.

Враховуючи емоційні переживання та вимушені зміни у сталому укладі життя позивача у зв`язку з ДТП і ушкодженням майна, які тривають вже досить довгий період часу, та вказують на глибину та тривалість душевних страждань, позивач визначає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн, яку спричинив відповідач, а її розмір буде достатній для компенсації всіх зусиль позивача відносно захисту порушеного права. Позивачем було доплачено судовий збір у розмірі 207,97 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року клопотання представника позивача Магратій Я.В. про долучення доказів залишено без задоволення. У прийнятті заяви представника позивача Магратій Я.В. про зміну предмету позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - Магратій Я.В. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 , подану представником Магратій Я.В. про зміну предмету позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин.

Процесуальним законом позивачу як ініціатору судового процесу надано широке коло процесуальних прав, у тому числі змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Наголошує, що позивач, змінюючи предмет позову, збільшив кількісні характеристики позовних вимог, які відповідають змісту порушеного права позивача та його характеру. Тобто, позивач збільшив розмір грошового відшкодування за завдану шкоду, в тому числі і моральну, яку було завдано внаслідок ДТП, а також доповнив позов новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин.

Разом з тим, змінена позивачем вимога тісно пов`язана з первісним предметом позову, його підставами, її розгляд шляхом подання позивачем окремого позову є недоцільним.

На думку сторони позивача, висновок суду першої інстанції про безпідставність поданої позивачем заяви про зміну предмета позову через її невідповідність вимогам ЦПК України є помилковим.

Представник позивача зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 5 000, 00 грн.

13 серпня 2025 року від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що вимоги апеляційної скарги про долучення до матеріалів справи висновку експерта №2581/25-54 та поновлення строку його подання відповідно до положень ст. 353 ЦПК України не може бути предметом апеляційного оскарження.

Разом з тим, позивачем був пропущений строк для подачі доказів.

Позивач є ініціатором судового розгляду та не була обмежена у часі щодо збирання та надання відповідних доказів в обґрунтування позовної заяви відповідно до норм ЦПК України.

Таким чином, вже на стадії підготовки позову як до відповідача, так і до ПАТ НАСК «ОРАНТА» позивач мала визначити чіткий перелік доказів, якими будуть обґрунтовуватись заявлені позовні вимоги, перелік клопотань, які будуть заявлятися у відповідних судових справах та перелік доказів, які можуть бути долучені до матеріалів справи в майбутньому з відповідним зазначенням про них в позовній заяві.

Зазначає, що право на подання заяви про зміну предмет позову могло бути реалізовано позивачем до 18 квітня 2025 року включно. Натомість, із вищевказаною заявою про зміну предмету позову представник позивача звернулася лише 11 липня 2025 року, тобто майже через 3 місяці.

Представник відповідача вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести відповідач становить 14 000 грн.

При апеляційному розгляді справи представник представник ОСОБА_1 - Магратій Я.В. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, ухвалу суду про відмову у прийнятті заяви про зміну предмету спору скасувати та направити справу для продовження розгляду спору з урахування збільшених позовних вимог до суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 під час апеляційного розгляду справи заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що суд першої інстанції відмовляючи у прийняття заяви про зміну предмету позову за межами строків визначених ст. 49 ЦПК України дотримався вимог процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року змінено порядок розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

11 липня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача Магратій Я.В. про зміну предмету позову, в якій просила залучити до матеріалів справи копію висновку експерта за результатами проведеної судової транспортно - товарознавчої експертизи № 2581/25-54 від 03 червня 2025 року, стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 - 119 416,56 грн вартість матеріального збитку, вартість франшизи -2 500,00 грн, моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн, судовий збір в розмірі та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 36 000,00 грн.

Відмовляючи у прийняття від представника позивача доказів у справі - висновку експерта за результатами проведеної судової транспортно - товарознавчої експертизи № 2581/25-54 від 03 червня 2025 року суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявником не зазначено підстав для поновлення процесуального строку для вчинення процесуальної дії - долучення доказу та залишення заявленого клопотання про приєднання доказу - №2581/25-54 від 03 червня 2025 року.

Обґрунтовуючи дане процесуальне рішення суд послався на те, що частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом положень частини другої та четвертої статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

При цьому суд першої інстанції врахував, що будь-яких належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість пропуску строку на подання доказів представником позивача не надано. Обґрунтовуючи підставу пропуску строку, як обґрунтування правової позиції щодо обставин викладених у заяві, а саме, відсутністю доказів на час подачі позову, суд не вважає поважними, оскільки питання на подання заяв по суті справи з доказами вирішені судом в ухвалі про відкриття провадження. Також, ставить сторону відповідача у невигідне становище, що є порушенням засади рівності учасників перед законом і судом.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Крім того, відмовивши у прийнятті та повернувши без розгляду заяву подану представником позивача ОСОБА_1 - Магратій Я.В. в частині зміни предмета позову, суд першої інстанції послався на порушення стороною позивача норм процесуального законодавства при подачі вказаної заяви.

Обґрунтовуючи дане процесуальне рішення суд мотивував його тим, що вказана заява була подана із порушення процесуальних строків визначених ч.ч. 2 та 3 ст. 49 ЦПК України, відповідно до яких позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у прийняття заяви про зміну предмету позову (збільшення позовних вимог) відповідає з огляду на наступне.

У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France»), заява № 23805/94).

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (частина шоста статті 175 ЦПК України).

Крім того відповідно до положень викладених у ч. 3 ст. 177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

За змістом положень частини другої та четвертої статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Велика Палата Верховного Суду у свої постановах неодноразово зазначала, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу (див. постанови 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23).

Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (юридичне обґрунтування позову) - юридичну кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно надати правову кваліфікацію спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 та у справі № 904/5726/19, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20, від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі № 759/17146/20 (провадження № 61-7914св23), від 22 травня 2024 року у справі № 128/285/18 (провадження № 61-15740св23), Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01 липня 2024 року у cправі № 908/1884/23, від 25 квітня 2024 року у cправі № 927/977/23 та інші.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше, ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) виснувала, що в разі надходження до суду такої заяви суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

При цьому при поданні такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Стаття 188 ЦПК України містить правила об`єднання і роз`єднання позовів.

Згідно із частиною першою статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Однак таке об`єднання позовних вимог можливе саме в одній позовній заяві при зверненні з позовом до суду, а не шляхом подання нового самостійного позову з додатковими похідними вимогами після порушення провадження у справі для його спільного розгляду з первісним позовом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зазначила, що оскільки положення частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то в разі подання позивачем заяви у підготовчому засіданні, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути заявникові. Водночас позивач не позбавлений прав звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку.

Так із матеріалів справи, яка переглядається в апеляційному порядку встановлено, що ОСОБА_1 у листопаді 2024 року звернулася до Святошинського районного суду міста Києва із позовними вимогами до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Із заяви поданої представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Магратій Я.В., від 11 липня 2025 року про зміну предмета позову вбачається, що ОСОБА_1 також у вересні 2024 року звернулася до Дарницького районного суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди, 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі № 753/16540/24.

Таким чином, позивачка реалізуючи наданні їй процесуальним законодавством право на звернення до суду самостійно роз`єднала вимоги до страховика Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та заподіювача шкоди ОСОБА_3 в різні провадження та подала ці позови до різних судів, створивши таким чином для себе відповідні процесуальні незручності в частині доказування розміру шкоди та відповідно і подачі належних та допустимих доказів щодо кожного із відповідачів.

При цьому, у справі, яка переглядається в апеляційному порядку вбачається, що Святошинський районний суд міста Києва, отримавши від ОСОБА_1 позовну заяву із ціною позову 44817,23 грн відкрив провадження у справі 04 грудня 2024 року та обґрунтовано призначив її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін ( а.с. 100 т.1).

09 квітня 2025 року Святошинський районний суд міста Києва, сприяючи реалізації права позивачки та для повноти та об`єктивності розгляду справи постановив ухвалу про зміну порядку розгляду справи із спрощеного позовного провадження без виклику сторін на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та призначив судовий розгляд справи на 23 квітня 2025 року. Таким чином перше судове засідання у вказаній справі судом було призначено на 23 квітня 2025 року.

Представник позивачки у справі ОСОБА_1 , адвокат Магратій Я.В., була належним чином повідомлена про дату судового засідання, про що свідчить подана нею 11 квітня 2025 року заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду ( а.с. 206 т. 1). Однак своїм правом подати заяву про зміну розміру позовних вимог (предмета позову) не скористалася та відповідної заяви у строки визначені п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України не подала.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно із частинами першою, п`ятою - сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Частина перша статті 1 Закону України "Про судову експертизу" визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону).

Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 виснувала : « 145. Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: (1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; (2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; (3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; (4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв у позивача висновок експерта за результатами проведеної судової транспортно - товарознавчої експертизи № 2581/25-54 від 03 червня 2025 року, який був виготовлення на підставі ухвали Дарницького районного суду міста Києва в межах цивільної справи № 753/16540/24, у якій ОСОБА_3 не є стороною та була позбавлена можливості реалізувати свої права на поставлення експерту відповідних запитань та права висловлювати експерту відводу з підстав визначених чинним законодавством.

Також обґрунтованим на думку колегії суддів є висновок суду щодо повернення заяви про зміну предмета позову шляхом збільшення позовних вимог на підставі проведеної експертизи в іншій справі, оскільки дане клопотання подано поза межами строків визначений п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, при тому, що позивачка будучи власником пошкодженого автомобіля мала об`єктивну можливість реалізувати свої права щодо призначення та проведення експертизи згідно до положень ст. 106 ЦПК України до звернення до суду із вказаним позовом або шляхом долучення відповідного клопотання до позовній заяви при її подачі згідно ч.3 ст. 177 ЦПК України. Однак таких процесуальних дій позивач не вчиняла.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що позивач у справі ОСОБА_1 не позбавлена захистити свої права шляхом повторного звернення до суду із позовними вимогами, які не охоплюються предметом спору у цій справі.

Колегія суддів наголошує, що передбаченому у статті 6 Конвенції праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Колегія суддів встановила, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом першої інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Магратій Яніною Василівною , залишити без задоволення

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв