Провадження №22-ц/811/1030/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Ковальчук О.І. від 27 лютого 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), зареєстрований 25 лютого 2006 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (м. Львів), актовий запис №51.

Вказане рішення оскарживОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року скасувати та позовну заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції при розгляді вказаної справи не було надано можливості відповідачу надати пояснення у справі, не вжито заходів для забезпечення участі у судовому засіданні, обох сторін, не вжито заходів до примирення подружжя, не забезпечено можливості відповідачу скористатися правовою допомогою, чим допущено формалізм при вирішенні позову про розірвання шлюбу, що є недопустимим. Крім цього, судом першої інстанції не з?ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Окрім цього, як вбачається з протоколу судового засідання від 10.12.2024 року явка позивачки була визнана обов`язковою, разом з тим в жодне наступне судове засідання позивачка не з`явилась. Таким чином, враховуючи те, що позивачка, явка якої визнана судом обов?язковою, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, повторно не з?явилася в судові засідання, про причини своєї неявки суд не повідомила, і її неявки перешкоджали подальшому розгляду справи, позовну заяву слід було залишити без розгляду у зв?язку із повторною неявкою позивачки в судове засідання.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні у Личаківському районному суді м.Львова по справі №463/4383/25 та тим, що відповідач не має змоги прибути в судове засідання у зв`язку із перебуванням у відрядженні колегія суддів вважала необґрунтованим та відхилила зважаючи на те, що будь-яких належних та допустимих доказів перебування відповідача у відряженні суду представлено не було, а також враховуючи те, що розгляд даної справи було призначено заздалегідь, відповідно представник міг погодити свою участь у інших судових засіданнях.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.105, 110, 112 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України та задовольняючи позов, виходив з того, що між сторонами 25 лютого 2006 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (м. Львів) зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №51, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 10 листопада 2023 року. Від спільного шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дітей немає. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони тривалий час не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Сім`я розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що має істотне значення, а тому дійшов висновку що позов підлягає до задоволення повністю.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції вцілому обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просила:

- розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 25 лютого 2006 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (м. Львів), актовий запис №51.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 лютого 2006 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (м. Львів), актовий запис №51. Від шлюбу з відповідачем у них дітей немає. Вказує, що вони фактично припинили подружнє життя, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними та розходження поглядів на сімейні відносини. Враховуючи вищенаведене просить позов задовольнити.

Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.2 ст. 104 згаданого Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 110 Кодексу передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, 25.02.2006 Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (м. Львів) зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №51, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 10 листопада 2023 року. Дітей у сторін немає.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 вказувала на те, що подружжя фактично припинило подружнє життя, не веде спільного господарства та проживає окремо. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними та розходженням поглядів на сімейні відносини.

Апеляційний суд вважає, що незгода відповідача на розірвання шлюбу не може бути підставою для відмови в позові, оскільки це буде суперечити правам та інтересам позивачки, які гарантовані законом та, про норми якими такі гарантовані, йшлося вище.

Суд також враховує, що відповідно до положень статті 24 СК України примушування до шлюбу не допускається.

Також, суд враховує і те, що з моменту звернення позивачки з даним позовом (30.11.2023 року) до моменту ухвалення даного судового рішення сторони мали достатньо часу для примирення, враховуючи також і те, що судом першої інстанції було надано сторонам строк для примирення 4 місяці. Однак такого не відбулося, сторони не примирилися. Відповідач, як і позивачка, також, і протягом значного періоду з часу ухвалення оскаржуваного рішення по час розгляду справи апеляційним судом жодних дій щодо примирення не вчиняли (докази цього у матеріалах справи відсутні).

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає, що сім`я сторін фактично розпалась, сторони спільно не живуть, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру відновлення подружніх стосунків у позивачки немає.

Зважаючи на вказане, причинами розпаду сім`ї слід вважати різні погляди подружжя на життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони тривалий час не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Сім`я розпалася остаточно, примирення неможливе, а тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що має істотне значення.

Доводи скарги стосовно неявки у судове засіданні позивачки суд вважає такими, що на законність та обґрунтованість рішення суду не вплинули, оскільки явка у судове засідання є правом сторони та відповідачем жодним чином не обґрунтовано неможливість з`ясування обставин справи та ухвалення рішення судом за відсутності позивачки у справі, знову ж зважаючи і на те, що примирення між сторонами за час перебування справи у суді не відбулося.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, рішення суду таким, що прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а апеляційну скаргу безпідставною та такою, що до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П.Крайник

М.М. Шандра