справа № 373/510/24 головуючий у суді І інстанції Хасанова В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року представниця позивачки ОСОБА_3 звернулася до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просила:

стягнути з відповідача на користь позивачки 16 310,09 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16 травня 2023 року близько 19:30 на перехресті вулиць Космонавтів та Богдана Хмельницького в м. Переяслав Київської області сталася дорожньо-транспортна природа за участю відповідача ОСОБА_1 , який керував мотоциклом JAVA 350 з коляскою, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та позивачки ОСОБА_2 , яка рухалася на велосипеді «Україна».

Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, у вигляді: перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому шилоподібного відростку правої ліктьової кістки без зміщення уламків, забій нижньої частини спини та таза - забій куприка. Дані тілесні ушкодження мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за фактом ДТП, що сталася 16 травня 2023 року.

Оскільки вину ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді встановлено вироком суду, враховуючи, що відповідач частково, у розмірі 18 000,00 грн, відшкодував ОСОБА_2 понесені на лікування витрати, позивачка просить суд стягнути на її користь невідшкодовані матеріальні витрати на лікування, а також моральну шкоду.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16 310,09 грн матеріальної шкоди та 100 000,00 грн моральної шкоди.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 17 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі.

Посилається на те, що місцевий суд при вирішенні питання відшкодування апелянтом позивачці ОСОБА_2 майнової та моральної шкоди не врахував вимоги ч. 2 ст. 1193 ЦК України, згідно положень якої, якщо груба не обережність потерпілого сприяла виникненню, або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а вразі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_2 в ДТП, яка мала місце 16 травня 2023 року за участю сторін, грубо порушила вимоги пункту 6.6 «в» ПДР і ці порушення знаходяться в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та настанням даної ДТП.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що визначаючи розмір, чомусь лише морального відшкодування, враховує положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України так як вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року встановлено, що дії потерпілої ОСОБА_2 яка рухалася на велосипеді не відповідали вимогам п. 6.6 «в» ПДР та з технічної точки зору перебували в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням аварійної обстановки та настанням ДТП.

Вважає, що зважаючи на положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, грубе порушення вимог п. 6.6 «в» ПДР Позивачем ОСОБА_2 в ДТП, яка мала місце 16 травня 2023 року впливає на ступінь її вини в даній ДТП та впливає на розмір відшкодування як майнової так і моральної шкоди.

При цьому, при дослідженні в судовому засіданні чеків доданих до позовної заяви позивачкою ОСОБА_2 на підтвердження заподіяної їй майнової шкоди, з`ясувалося, що майже усі чеки за винятком декількох, вказують на те, що ліки та речі, які купувала ОСОБА_2 в аптеках не зазначені в її історії хвороби та придбані нею після закінчення її лікування. Суд не врахував і нічний час придбання великої кількості пального для поїздки до м. Києва.

Не дотримано судом при визначенні розміру моральної шкоди вимог розумності та справедливості передбаченій у статті 23 ЦК України, якою керувався суд при ухваленні рішення. А саме, що ОСОБА_1 має похилий вік, в 2021 році поховав дружину, має сина військовослужбовця. Має стан здоров`я не задовільний, розмір отримуваної пенсії мінімальний. Ці обставини вказують, що вимог розумності та справедливості при визначеності розмірів, як майнової так і моральної шкоди стягнутої з апелянта на користь ОСОБА_2 суд не дотримався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судове засідання апелянт ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, 08 вересня 2025 року подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. Доказів на підтвердження наведених обставин до клопотання не долучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання причини неявки апелянта ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не доведена належними та допустимими доказами, а отже є неповажною, що не перешкоджає розгляду справи по суті, та з огляду на належне повідомлення про судове засідання учасника справи, з урахуванням категорії справи, та строку її розгляду, ухвалила проводити розгляд справи по суті на підставі наявних у справі доказів.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

За вироком суду, 16 травня 2023 року близько 19 год. 30 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом марки «Java 350», номерний знак НОМЕР_1 , у складі із навісною коляскою, по вул. Богдана Хмельницького в м. Переяслав зі швидкістю приблизно 30 км/год, зі сторони вул. Костюка у напрямку вул. Сонячної, перебуваючи на перехресті вул. Космонавтів та вул. Богдана Хмельницького, здійснюючи маневр повороту ліворуч на вул. Космонавтів, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого, не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив наїзд на бордюрне каміння з подальшим виїздом на тротуар вул. Богдана Хмельницького, та знаходячись на зазначеному тротуарі, допустив зіткнення з велосипедом марки «Україна» під керуванням ОСОБА_2 , яка в цей час здійснювала рух тротуаром вул. Богдана Хмельницького зі сторони вул. Костюка у напрямку вул. Сонячної в м. Переяслав Бориспільського району Київської області. В результаті чого водій велосипеда ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до КНП «Переяславська БЛІЛ».

Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, у виді перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому шилоподібного відростку правої ліктьової кістки без зміщення уламків.

Вироком суду встановлено грубе порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 16 травня 2023 року близько 19 год. 30 хв., внаслідок якої водію велосипеда марки «Україна» ОСОБА_2 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження, у вигляді: перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому шилоподібного відростку правої ліктьової кістки без зміщення уламків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року про повернення заяви про перегляд вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

З висновку експерта №85-д від 24 червня 2023 року слідує, що внаслідок ДТП у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому шилоподібного відростку правої ліктьової кістки без зміщення уламків, за ступенем тяжкості мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Також судом досліджено виписку з історії хвороби ОСОБА_2 №2441/109 від 17 травня 2023 року; копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 від 29 травня 2023 року; копії чеків аптеки на придбання ліків; копію квитанції від 26 травня 2023 року на оплату за товари медичного призначення для пацієнта ОСОБА_2 ; рахунок на оплату від 23 травня 2023 року від ОСОБА_2 за імпланти для остеосинтезу променевої кістки на суму 29 800,00 грн; копію розписки про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 18 000,00 грн в рахунок відшкодування шкоди внаслідок ДТП, яка сталася 16 травня 2023 року.

Згідно з розрахунковими чеками ОСОБА_2 придбавала ліки, найменування яких узгоджується з рекомендованими у виписці з історії хвороби №2441/109 та у виписці з медичної карти стаціонарного хворого Київської міської клінічної лікарні.

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №6 від 26 травня 2023 року ОСОБА_2 було придбано набір імплантів для остеосинтезу променевої кістки, вартістю 29 800,00 грн, а також згідно з копією фіскального чеку ТОВ «Конверс Лінкс» АЗС, - 40 л дизельного пального.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 показав, що позивач є його колишньою дружиною. Коли ОСОБА_2 у 2023 році потрапила у ДТП та отримала ушкодження правої руки та не могла справлятись з домашніми справами, він за нею доглядав, робив перев`язки, варив їсти і допомагав їй побуті. Коли ОСОБА_2 в перші дні після травмування перебувала в лікарні, він також навідував її в лікарні. Декілька разів він відвозив її на власному авто Мерседес Бенц до лікарні в Київ. Для поїздок до Києва необхідно було витратити 25 л на одну поїздку, ці витрати несла ОСОБА_2 . Після зняття гіпсу він також допомагав дружині, оскільки вона носила бандаж приблизно до осені. Також зазначив, що до ДТП ОСОБА_2 займалась в`язанням, а в зв`язку із травмою займатись своїм хобі вже не могла. Після проведеної на руці операції ОСОБА_2 також не могла обробляти город, оскільки добиралась туди на велосипеді. Після ДТП у неї з`явився страх їзди на велосипеді.

Свідок ОСОБА_5 в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_2 - її сусідка по городу. Вона часто приїжджала на город, обробляла його, проводила там багато часу. Добиралась до городу на велосипеді. Після ДТП ОСОБА_2 городом не займається взагалі, на велосипед не сідає, оскільки боїться. З городу ОСОБА_2 весь врожай збирала вона, ОСОБА_5 . Знає зі слів ОСОБА_2 , що після травми їй в усьому допомагав колишній чоловік.

Вирішуючи спір в частині відшкодування завданої позивачу майнової шкоди, місцевий суд вважав доведеним факт заподіяння шкоди здоров`ю позивачки, вину заподіювача шкоди, неправомірність його дій, а також причинний зв`язок між такими діями та спричиненою шкодою. Враховуючи характер тілесних ушкоджень ОСОБА_2 та пов`язані з цим її рухові обмеження, суд вважав цілком обґрунтованими вимоги позивача про стягнення витрат на дизельне пальне для поїздки на лікування до Київської міської клінічної лікарні №4, де вона проходила стаціонарне лікування в травматологічному відділенні. Враховуючи загальний розмір витрат, понесених на лікування (34 310,09 грн) та відшкодовану їй відповідачем суму (18 000 грн), суд стягнув на користь ОСОБА_2 залишок невідшкодованої суми у розмірі 16 310,09 грн.

Вирішуючи спір в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції взяв до уваги, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року встановлено, що дії потерпілої ОСОБА_2 , яка рухалась на велосипеді не відповідали вимогам п.6.6. «в» ПДР та з технічної точки зору перебували в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням аварійної обстановки та настанням ДТП. Встановивши, що дії потерпілої ОСОБА_2 сприяли як виникненню ДТП, так і завданої внаслідок ДТП шкоди, суд зменшив розмір моральної шкоди до 100 000,00 грн.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП за участі транспортних засобів сторін, що мала місце 16 травня 2023 року о 19-30 год, встановлена вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області та в порядку ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №166/1292/20.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач має нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду незалежно від наявності його вини.

Факт спричинення тілесних ушкоджень позивачу підтверджуються доказами наявними в матеріалах справи.

Відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення його відповідальності у зв`язку із тим, що завдання шкоди сталося внаслідок обставин непереборної сили або умислу потерпілого.

В той же час, у вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року у справі №373/1258/23 є посилання не висновок експерта №19376/23-52 від 22 червня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 ПДР, виконуючи які належним чином мав технічну можливість уникнути даної ДТП, та в дорожній обстановці дії водія мотоцикла «Java 350» з коляскою, д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР та з технічної точки зору перебували в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням аварійної обстановки та настанням даної ДТП. Крім цього, ОСОБА_2 повинна була діяти у відповідності до вимог п. 6.6 «В» ПДР, виконуючи які належним чином мала технічну можливість уникнути даної ДТП, та в дорожній обстановці дії велосипедистки ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 6.6 «В» ПДР та з технічної точки зору перебували в причнно-наслідковому зв`язку з виникненням аварійної обстановки та настанням даної ДТП.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_1 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, врахував, окрім іншого, віктимну поведінку потерпілої та порушення нею вимог ПДР, що також стало однією з причин настання ДТП із нанесенням їй тілесного ушкодження.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції не надав належної оцінка діям позивачки, яка не дотрималася правил дорожнього руху, що призвело до виникнення аварійної обстановки та настання ДТП та помилково стягнув з відповідача усю невідшкодовану матеріальну шкоду, при цьому моральну шкоду стягнув з урахуванням положень ст. 1193 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Частиною першою статті 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта, що ліки та речі, які купувала ОСОБА_2 в аптеках не зазначені в її історії хвороби і придбані після закінчення лікування, адже призначення придбаних препаратів повністю відповідає характеру ушкоджень (а саме, придбання бандажу, мумійо та ін.), а час придбання позивачкою бензину не має істотного значення.

Позивачка у цій справі окрім витрат на лікування (у т.ч. придбання ліків та імплантів) у сумі 32 610,49 грн, які охоплюються ч. 1 ст. 1195 ЦК України та підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 у повному розмірі незалежно від ступеня вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, понесла витрати на придбання 40 л. бензину вартістю 1699,60 грн, які не відносяться до витрат, пов`язаних з відновленням її здоров`я, у зв`язку з чим підлягали частковому відшкодуванню за рахунок винуватця ДТП.

Колегія суддів апеляційного суду оцінює ступінь вини ОСОБА_2 у 1/3 частку, а тому відшкодуванню зі ОСОБА_1 підлягали витрати на придбання бензину у розмірі 1 133,07 грн.

За таких обставин, враховуючи загальний розмір витрат, понесених ОСОБА_2 у розмірі 33 743,56 грн та відшкодовану їй відповідачем 18 000 грн, вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення на її користь матеріальної шкоди підлягали задоволенню частково - на суму 15 743,56 грн.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі №686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі №336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19.

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через отримані тілесні ушкодження, внаслідок яких позивачка була певний період часу непрацездатною та мала обмеження у своєму звичному способі життя. Крім того, колегія суддів враховує, що сам факт перелому зі зміщенням є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки.

За викладених позивачем обставин на обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, яку перенесла позивачка, з урахуванням положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення, з урахуванням обставин справи, тривалості часу, протягом якого позивач вживав заходи для відновлення своїх порушених прав, вимушеності змін звичного способу життя у зв`язку з ушкодженням здоров`я, визначив до стягнення моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн, яку колегія суддів вважає справедливою та співмірною.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди належить змінити, зменшивши її розмір з 16 310,09 грн до 15 743,56.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, слід зменшити стягнутий зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції з 2 018,66 грн до 1 976,63 грн, з яких 1 169,17 грн судовий збір за майнову шкоду та 807,46 грн судовий збір за моральну шкоду.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, слід компенсувати апелянту сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 63,04 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди змінити, зменшивши її розмір з 16 310,09 грн до 15 743 (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок три гривні) 56 коп.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Зменшити розмір стягнутого зі ОСОБА_1 на користь держави судового збору за подання позовної заяви з 2 018,66 грн до 1 976 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят шість гривень) 63 коп.

Компенсувати ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 63 (шістдесят три гривні) 04 коп. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністром України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова