11.09.2025 Справа № 756/6062/25
Справа № 756/6062/25
Провадження №2-п/756/4065/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Тихої О.О., за участю секретаря судового засідання Косянчук Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Крушинська Антоніна Андріївна, про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2025 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2025 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 09.09.2017 в Оболонському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1593, - розірвано.

17.07.2025 відповідачем ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Крушинську А.А., подано заяву про перегляд заочного рішення, в якій остання просила скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2025 та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що під час розгляду вказаної цивільної справи відповідач була позбавлена права подати докази на обґрунтування її заперечення проти позову, оскільки про її розгляд вона не була повідомлена належним чином, позовну заяву та судові повістки не отримувала. Зазначила, що до 19.04.2025 сторони проживали однією сім`єю без будь-яких сімейних негараздів. Проте, згодом позивач пішов із сім`ї та подав позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідач має намір зберегти сім`ю та бажає скористатися своїм правом на примирення, якого вона була позбавлена під час заочного розгляду вказаної справи.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за його відсутності та відсутності позивача, в якій зазначив, що заперечує проти задоволення вказаної заяви, оскільки згідно з позицією позивача примирення між сторонами неможливе.

Суд, дослідивши матеріали заяви про перегляд заочного рішення, матеріали цивільної справи №756/6062/25, приходить до наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2025 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 09.09.2017 в Оболонському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1593, - розірвано.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою перебування відповідача на обліку як внутрішньо переміщеної особи, а саме: АДРЕСА_1 , зазначену у Довідці № 3005-/49476 від 04.03.2025, яка згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29.07.2019 року у справі № 409/2636/17, засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Так, за вищевказаною адресою були направлені судові повістки на судові засідання, призначені на 05.06.2025 та 20.06.2025, копія ухвали про відкриття провадження від 06.05.2025 та копія позову з усіма додатками. Вказані поштові відправлення повернулись відправнику з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Додатково на мобільний номер ОСОБА_1 неодноразово спрямовувалися тексти судових повісток у вигляді sms-повідомлення з датою, часом та місцем проведення судових засідань, що підтверджується відповідними Довідками про доставку повідомлень у додаток «Viber».

Крім того, суд зазначає, що ним, згідно зі ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовується додатковий спосіб інформування учасників провадження за допомогою Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, у тому числі з використанням мобільного застосунку Порталу Дія.

Відповідно до п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Разом з тим, відповідач інформацію щодо її актуального місця проживання не надала, а отже викладене свідчить про те, що суд виконав покладений на нього обов`язок щодо повідомлення останньої про дату, час та місце розгляду справи.

При цьому, суд враховує правові позиції, викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, згідно з якими направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а також позицію сформовану в постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 215/7312/20 про те, що до повноважень судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "За закінченням терміну зберігання", "Адресат вибув", "Адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи, можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. А отже, здійснення судом всіх можливих спроб для повідомлення позивача про наявність відповідного позову до нього.

Згідно зі ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем в конструкції даної статті сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Таким чином, розглядаючи другу умову для скасування заочного рішення суд виходить з того, що відповідно до ст. 288 ЦПК України відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення повинен зазначити такі обставини та такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку, ухвалив би принципово інше рішення.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Разом з тим, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову та розірвання щлюбу між сторонами, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем не додано.

Сукупності обставин, визначених ст. 285 ЦПК України, судом встановлено не було, а відповідачем їх наявність не доведена.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, interalia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Таким чином, суд вважає, що пояснення та докази, на які посилається в своїй заяві відповідач, не мають істотного значення для правильного вирішення справи, оскільки доводи заявника зводяться лише до незгоди відповідача з ухваленим судом рішенням про розірвання шлюбу, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи і відповідно застосованими судом нормами чинного законодавства України.

Суд наголошує на тому, що, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98).

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Враховуючи наведене, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, позивач скористався правом на розірвання шлюбу та звернувся до суду з відповідним позовом, наполягав на розірванні шлюбу, вважав його таким, що не підлягає збереженню, у той же час відповідачем не було надано об`єктивних доказів, які б свідчили про можливість збереження сім`ї. При цьому, суд зауважує, що з моменту ухвалення рішення про розірвання шлюбу минуло достатньо часу для налагодження сімейних відносин, яким відповідач не скористалась. Натомість позивач проти надання строку на примирення заперечує станом на час розглдяду даної заяви, а відповідач, заявляючи про намір примиритися та зберегти сім`ю, навіть не з`явилася у судове засідання.

З урахуванням того, що заявник не надала як доказів поважності неприбуття в судові засідання, так і доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і вплинули б на рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

За таких обставин, посилання відповідача у заяві про перегляд заочного рішення не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2025 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 76-81, 260, 261, 284-288, 353 ЦПК України, cуд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Крушинська Антоніна Андріївна, про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2025 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до частини 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до суду апеляційної інстанції, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Тиха