Єдиний унікальний номер 175/1517/25
провадження № 2/175/338/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року Дніпровський районний суд

Дніпропетровської області

в складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.,

з секретарем Кульпіною Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради Донецької області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та просив суд постановити рішення яким визначити йому, додатковий строк в три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті його батька ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі. Позов просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явився, відзив не подав, заяв та клопотань не надавав, про причини неявки не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, ознайомивши з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Статтями 1216, 1217 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1270 ЦК України визначено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується його свідоцтвом про народження.

Згідно, заповіту від 04 червня 2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належні йому на праві особистої власності всі земельні ділянки за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі земельні ділянки за кадастровими номерами: :03:000:0199, :03:000:1499, :03:000:2149,:03:000:0849, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Краматорської міської ради Донецької області.

З метою оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадкового майна та видачею свідоцтва про спадщину, проте йому було повідомлено, що він пропустив шестимісячний строк для подання заяви для прийняття спадщини до органів нотаріату.

З заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату в зазначений строк позивач не звертався, так як вважав, що оскільки державний акт на земельну ділянку знаходиться в нього, то він в будь-який час зможе звернутися до нотаріуса та отримати свідоцтво про право на спадщину. Після смерті батька позивач фактично вступив у володіння спадковим майном, інших спадкоємців на вказану земельну ділянку немає. Також в цей час почалось повномасштабне вторгнення на нашу Державу, що також унеможливлювало прийняти спадщину в законний термін.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зідно частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Встановлено, що у позивача були поважні причини, з яких він пропустив строк, у зв`язку з чим позивач не мав можливості звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду України: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" встановлено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позивач фактично прийняв спадщину, оскільки не заявляв про відмову від прийняття спадщини.

У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" N 7 від 30 травня 2008 року вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17 зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними.

Вирішуючи питання про визначення позивачу додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, виходить з того, що поважними причинами можуть бути причини, пов`язані з об`єктивними обставинами, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами можуть бути визнаними: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Європейський суд зазначає в своїх рішеннях, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, а факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у 3 (три) місяці з дня набрання законної сили рішення суду.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись 1216, 1217, 1270, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Краматорської міської ради Донецької області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у 3 (три) місяці з дня набрання законної сили рішення суду.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Г. Васюченко