УХВАЛА

іменем України

11 вересня 2025 рокуСправа №451/888/17
Провадження № 6/451/17/25

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу за поданням державного виконавця Радехівського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

державний виконавець Сеньчук О.С. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Подання мотивує тим, що на примусовому виконанні у Радехівському відділі державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 451/888/17 від 29.05.2019, виданий Радехівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 39 355,66 грн. Станом на сьогоднішній день борг боржником згідно вищевказаного виконавчого документу не сплачено. Громадянка ОСОБА_1 на виклик державного виконавця не з`явилася та не надала жодних документів, які б підтверджували про сплату нею боргу, хоча належним чином була повідомлена за місцем проживання (копія рекомендованого повідомлення №485 про вручення поштового відправлення від 23.08.2025). Інформація про відкриті рахунки відсутня за боржником ОСОБА_1 . Із витягу з Єдиного державного реєстру МВС України встановлено, що автотранспортні засоби за боржником не зареєстровано. Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії, розмір їх пенсій та найменування органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває боржник, та інформацію про фізичних осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про їх останнє місце роботи, особу знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання доходу. Згідно із відповіддю на запит до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників - фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником - фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником фізичною особою підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця встановлено, що інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня. Як видно із відповіді на запит про перетин боржником кордону України від 29.08.2025 встановлено, що ОСОБА_1 перетинала кордон за період: 06.12.2022-21.08.2025. Із Довідки Стоянівського старостинського округу №109 від 21.08.2025 видно, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, державної прикордонної служби, військовими комісаріатами та консульською службою України. Статтею 217 Цивільно- процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання. Одним із таких заходів може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі судового рішення (а.с.99, 99-зворот).

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Таким чином, боржник ОСОБА_1 та стягувач АТ КБ «Приватбанк» про розгляд справи судом не повідомлялися.

Представник Радехівського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.112).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи на підставі ст. 223 ЦПК України.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Отже, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, а саме негайного розгляду такого подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, поданих державним виконавцем, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника Радехівського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що у задоволенні подання державного виконавця необхідно відмовити з таких підстав.

Суд установив, що на примусовому виконанні у Радехівському відділі державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 451/888/17 від 29.05.2019, виданий Радехівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 33 515,52 грн (а.с.100).

Станом на сьогоднішній день борг боржником згідно вищевказаного виконавчого документу не сплачено.

Боржник ОСОБА_1 на виклик державного виконавця не з`явилася та не надала жодних документів, які б підтверджували про сплату нею боргу, хоча належним чином була повідомлена за місцем проживання (копія рекомендованого повідомлення №485 про вручення поштового відправлення від 23.08.2025, а.с.101).

Інформація про відкриті рахунки відсутня за боржником ОСОБА_1 .

Із витягу з Єдиного державного реєстру МВС України встановлено, що автотранспортні засоби за боржником не зареєстровано (а.с.108).

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії, розмір їх пенсій та найменування органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває боржник, та інформацію про фізичних осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про їх останнє місце роботи, особу знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання доходу (а.с.106).

Згідно із відповіддю на запит до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників - фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником - фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником фізичною особою підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця встановлено, що інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня (а.с.103,105).

Як видно із відповіді на запит про перетин боржником кордону України від 21.08.2025 встановлено, що ОСОБА_1 перетинала кордон за період: 06.12.2022-21.08.2025, а саме: 15.07.2023 виїзд, 12.08.2023 в`їзд, 07.10.2024 виїзд, 30.10.2024 в`їзд (а.с.107).

Із Довідки Стоянівського старостинського округу №109 від 29.08.2025 видно, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає (а.с.102).

Актом державного виконавця від 27 серпня 2025 року встановлено, що при виїзді за місцем проживання боржника в с. Стоянів Шептицького району Львівської області, ОСОБА_1 за вказаною адресою проживає, ліквідного майна, на яке може бути звернено стягнення, у боржника немає.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд виходить з того, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу та його наміру ухилятися від виконання покладеного на нього зобов`язання, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

Саме державний (приватний) виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

До подання державного виконавця має бути долучено копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про виконавче провадження, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо), а також опис документів виконавчого провадження.

З поданого подання державного виконавця видно, що таких вимог ним не дотримано, а саме в матеріалах подання відсутні докази повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.

За таких обставин, враховуючи, що будь-яких доказів на підтвердження факту умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань, а також те, що вона має намір виїхати за кордон в судовому засіданні не отримано (виконавець в поданні як на підставу для обрання такого обмеження боржнику покликався лише на те, що остання має боргові зобов`язання), суд вважає, що звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України цього боржника з вилученням паспортного документа є безпідставним, а тому в його задоволенні потрібно відмовити.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що необхідно відмовити у задоволенні подання приватного виконавця.

Відмова у задоволенні подання не позбавляє права державного виконавця за наявності достатніх підстав, які вказують на ухилення боржником від виконання зобов`язань та після вчинення усіх виконавчих дій спрямованих на виконання виконавчого листа про стягнення коштів повторно звернутись з таким поданням.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України», суд

постановив:

у задоволенні подання головного державного виконавця Радехівського районного ВДВС у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Сеньчук О.С. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 за межі України відмовити

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцять днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Головуючий суддя Магонь О. З.

Ухвала виготовлена 11 вересня 2025 року.