Провадження № 2/127/2211/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.

за участю секретаря судового засідання Поляруш І.О.

представника позивачів - адвоката Яворського Сергія Станіславовича,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки - адвоката Нестерук Марини Іванівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2025 із заявою до суду звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 який просив усунути перешкоди у користуванні їм квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов?язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди та надати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 вільний доступ до цієї квартири. Мотивували заявлені вимоги тим, що позивачі володіють на праві власності по 1/6 частки квартири. Відповідачка чинить перешкоди у здійсненні права власності, та взагалі не допускає до квартири, не надає ключі від вхідних дверей. Позивачі зверталися до органів поліції проте вказані дії не дали бажаного результату, що і зумовило звернутися із позовом до суду.

Ухвалою суду від 28.04.2025 вирішено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 20.05.2025 із занесенням до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про переході із спрощеного позовного провадження до загального та у зупиненні провадження.

Відповідачка надала відзив у якому проти позову заперечила, зазначила, що вона із рішенням суду яким встановлено порядок користування квартирою не погоджується і оскаржила його до Верховного Суду. По її касаційній скарзі відкрито провадження, про те не зупинено виконання рішення. Вона вважає, що порушуються її права власника та просить відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити із підстав наведених у позовній заяві.

Сторона відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила. Позивач вказала на те, що наразі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 проживають в селі та не планують проживати в квартирі, а їх позов направлений на створення для відповідачки нестерпних умов. Зазначила, що вона не зможе з кимось проживати, бо це буде спричиняти конфлікти. Відповідачка зазначила, що ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, тому спільне проживання буде неможливим. Вона хоче мирно врегулювати спір, проте сторона позивачів цього не бажає.

Суд дослідивши надані докази установив, що згідно з витягом з Держвного реєстру прав вланогсті на нерухоме майно ( а.с. 8) ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ( кожному ) належить по 1/6 частині квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області залишеним без змін Вінницьким апеляційним судом вирішено позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою задовольнити. Вирішено встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , з урахуванням варіанту №1 запропонованого у висновку експерта №ОС-492 від 22.04.20214 року, в такому порядку:- виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у користування житлову кімнату «4» площею 14,6 кв.м. з балконом площею 1,2 кв.м.; - виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату «5» площею 15,6 кв.м., житлову кімнату «6» площею 17,7 кв.м.; - залишити в загальному користування ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 коридор «1» площею 7,9 кв.м., коридор «2» площею 6,3 кв.м., туалет «3» площею 2,1 кв.м., кухню «7» площею 10,5 кв.м. з балконом площею 1,2 кв.м., санвузол «8» площею 3,9 кв.м., комору «9» площею 1,5 кв.м. Вказане рішення та постанова оскаржуються відповідачкою у Верховному Суді, проте рішення суддів не зупинено. Результатів розгляду наразі немає.

Позивачі неодноразово зверталися до ОСОБА_1 з вимогою надати ключі від вхідних дверей, яка залишилася проігнорованою.

ОСОБА_4 , який є довіреною особою позивачів, звертався до органу поліції із заявою про те, що ОСОБА_1 не надає ключів від квартири, яка частково належить позивачам, та до квартири не впускає.

Орган поліції повідомив, що між сторонами вбачається порушення цивільно-правових відносин.

Згідно із ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові від 20.11.2023 у справі № 397/355/22 Верховний Суд вказав, що заперечення співвласника щодо задоволення позову про усунення перешкоду користуванні майном або заперечення щодо вселення співвласника та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від будинку тощо) за відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю.

Отже, суд, установивши, що частина спірного домоволодіння належить на праві власності позивачам і вони, як співвласники майна, мають право користуватись та розпоряджатися належним їм майном, а відповідачка чинить їй перешкоди у цьому, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні їм квартирою шляхом зобов?язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди та надати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 вільний доступ до кімнати розміром 14.6 кв.м та приміщень квартири, що залишені у спільному користуванні сторін.

Судом при цьому враховано, що рішенням суду від 17.09.2024 визначено порядок користування за позивачами кімнатою розміром 14.6 кв.м, залишено в загальному користуванні коридор"1" площею 7.9 кв.м, коридор "2" площею 6.3 кв.м, туалет "3" площею 2.1 кв.м, кухню "7" площею 10.5 кв.м, з балконом 1.2 кв.м, тому суд вважає, що позивачі повинні мати вільний доступ саме до цієї кв.м., санвузол "8" площею 3.9 кв.м., комору "9" площею 1,5 кві.м залишені у загальному користуванні. Отже позивачі немають правіа користуватися кімнатами "5" площею 15.6 кв.м., "6" площею 17.7 кв.м. Тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки представник позивачів повідомив про надання доказів понесених позивачами витрат на правову допомогу після винесення рішення, суд вважає доцільним питання про відшкодування судових витрат вирішити пізніше.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 13, 18, 258, 260, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди та надати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 вільний доступ до кімнати розміром 14.6 кв.м та приміщень квартири, що залишені у загальному користуванні сторін.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачі: ОСОБА_3 , мешкає по АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , мешкає по АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ,

Відповідач: ОСОБА_1 , мешкає по АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складено 15.09.2025

Суддя