Справа № 706/505/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2025 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі :

головуючої судді Школьної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Самсоненко А.П., Паламарчук А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Плигань І.Ю. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», третя особа Приватне акціонерне товариство «Уманьгаз» про визнання укладеним типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.04.2025 звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області з позовною заявою до ТОВ «ГК «Нафтогаз України», третя особа ПрАТ «Уманьгаз», в якій просить визнати протиправною відмову відповідача в укладенні договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ та зобов`язати постачальника укласти типовий договір із споживачем.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 26.02.2025 він отримав від відповідача повідомлення про припинення споживання природнього газу, оскільки за ним рахується заборгованість за ресурс у розмірі 20 013,41 грн, яка утворилась за період із 01.05.2022 по 31.01.2025 та яку потрібно оплатити до 05.03.2025, надавши підтвердження оплати відповідачу та Оператору ГРМ.

03.03.2025 позивач скерував відповідачу звернення з проханням провести звірку, усунути помилки в акті та надати договір на постачання ресурсу, ліцензію на постачання та повідомити, чи є відповідач власником ресурсу, хто визначає вартість ресурсу, засновників та кінцевих бенефіціарних власників та іншу інформацію, необхідну для складання договору.

Відповідач не надав запитуваних документів, а лише вказав, що облік отриманого ресурсу веде Оператор ГРМ ПрАТ «Уманьгаз».

15.03.2025 відповідач направив позивачеві та виконавцю ПрАТ «Уманьгаз» повідомлення (доручення) про припинення (обмеження) газопостачання та пломбування вхідної арматури.

Позивач стверджує, що відповідач діяв з порушенням вимог п. 25 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, оскільки у разі виникнення заборгованості, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» перед направленням повідомлення про припинення постачання природного газу, мало б запропонувати споживачеві графік погашення заборгованості або укласти договір про реструктуризацію.

ОСОБА_1 не оспорює наявність заборгованості та її розмір, але зазначає, що через відсутність можливості оплатити надані комунальні послуги за станом здоров`я та скрутним фінансовим становищем, просив відповідача скласти графік погашення заборгованості, тобто заключити договір про реструктуризацію, про що на адресу ТОВ «ГК «Нафтогаз України» 15.03.2025, 18.03.2025, 24.03.205, 28.03.2025 направив відповідні листи.

Обов`язок відповідача укласти договір про реструктуризацію заборгованості позивач обґрунтовує нормами Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та Закону України «Про заходи спрямованні на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Оскільки заходи позасудового врегулювання спору виявилися безрезультатними, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправною відмову в укладенні типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ та зобов`язати постачальника Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» укласти із ним, як споживачем, типовий договір, за яким позивач з метою погашення заборгованості має сплачувати 1 712,36 грн щомісячно упродовж 16 місяців.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 29.04.2025 позов прийнято до розгляду, відкрите загальне позовне провадження у справі та призначено у ній підготовче судове засідання.

28.05.2025 представник ТОВ «ГК «Нафтогаз України» - Плигань І.Ю. через систему «Електронний суд» надіслала відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечує через їх безпідставність, зазначаючи при цьому, що Товариство з обмеженою відповідальність «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р було обрано постачальником «останньої надії» строком на три роки. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу газотранспортної

системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG). Для кодування використовується EIC-код.

Представник відповідача зазначає, що з травня 2022 року споживач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) з ЕІС-кодом 56XM39H48513814L, о/р № НОМЕР_1 знаходиться в реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Згідно з даними про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надається оператором газорозподільної мережі (далі Оператор ГРМ) через інформаційну платформу Оператора газотранспортної системи (далі Оператора ГТС) по особовому рахунку № НОМЕР_1 (EIC код 56XM39H48513814L), позивачем здійснено споживання природного газу в об`ємі (обсязі) 5392 куб. м. на загальну суму 42 903,55 грн, з яких сплачено 17 059,97 грн.

Представник відповідача стверджує про відсутність спору між сторонами, позаяк ОСОБА_1 не заперечує наявності у нього заборгованості за спожитий природний газ, натомість заходи з припинення газопостачання споживачу ініційовані через наявну у нього заборгованість.

Покликаючись на приписи ст. 6, 626, 627 Цивільного кодексу України, представник відповідача зазначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 25 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

Оскільки позивач листи до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» надіслав 15.03.2025, 18.03.2025, 24.03.205, 28.03.2025, тобто вже після направлення повідомлення про припинення споживання природного газу від 19.02.2025 № 119/4.3.1-12761-2025/390026826 та повідомлення (доручення) Оператору ГРМ на припинення (обмеження) газопостачання споживачу та пломбування вхідної запірної арматури від 10.03.2025 № 119/4.3.1-17881-2025/390026826, відповідач відмовив в укладенні договору про реструктуризацію заборгованості.

Відповідач стверджує, що позивач не наводить підстав своїх матеріально-правових вимог до ТОВ «ГК «Нафтогаз України», а також не зазначає, в чому саме полягає його порушене право та яким чином має відбутись його поновлення. У зв`язку із чим у задоволенні позову просить відмовити.

У надісланій до суду 12.06.2025 через систему «Електронний суд» відповіді на відзив позивач наполягає на задоволенні позову та стверджує про протиправність позбавлення його відповідачем можливості реструктуризувати заборгованість за спожитий природний газ, яка випливає із норм законів України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та «Про заходи спрямованні на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

04.08.2025 позивач через систему «Електронний суд» подав заяву про зміну предмета позову та, посилаючись на невірно обраний спосіб захисту порушеного права, просив визнати укладеним типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з ТОВ «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

За приписами ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

З огляду на те, що позивач заяву про зміну предмету позову подав з дотриманням норм процесуального закону, суд прийняв зазначену заяву, про що в підготовчому засіданні 11.08.2025 постановив протокольно ухвалу.

11.08.2025 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. У вступному слові зазначив, що відповідач, відмовляючи в укладенні типового договору про реструктуризацію заборгованості, порушує вимоги одразу двох законів України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та «Про заходи спрямованні на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Оскільки позивач направив відповідачу примірник договору, розрахував щомісячний платіж з урахуванням його доходу, сплатив заборгованість за 1 місяць, тому відповідач мав обов`язком укласти із ним договір про реструктуризацію заборгованості.

Представник відповідача Плигань І.Ю. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Окремо зауважила, що виходячи із положень чинного законодавства укладення договору про реструктуризацію заборгованості є правом, а не обов`язком надавача послуги. Вказала про відсутність затвердженої типової форми договору реструктуризації заборгованості, а у випадку укладення такого правочину, відповідач послуговується шаблоном договору, який розроблений компанією.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне акціонерне товариство «Уманьгаз» у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений у встановленому нормами процесуального законодавства порядку.

Суд, заслухавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов таких висновків та такого рішення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» строком на три роки.

Згідно з пунктом 26 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник «останньої надії» визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496 затверджено Правила постачання природного газу.

У пункті 3 розділу І Правил постачання природного газу передбачено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Розділом VI Правил постачання природного газу визначено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник «останньої надії» зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (далі Кодекс ГТС) з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем.

Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу.

Положеннями абзацу 11 пункту 2 глави 5 вказаного розділу Кодексу ГТС визначено, що дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі.

Відповідно до пункту 1 Розділу IV Кодексу ГТС інформаційна платформа містить, зокрема, інформацію про фактичне добове споживання та інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця.

Із травня 2022 року позивач ОСОБА_1 включений до Реєстру постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (адреса: вул. М. Старицького, буд. 30, м. Христинівка, Черкаська область, 20001), що підтверджується долученими відповідачем витягами із Інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XM39H48513814L (а.с. 60 94).

Згідно з даними про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надається оператором газорозподільної мережі через інформаційну платформу Оператора газотранспортної системи по особовому рахунку № НОМЕР_1 (EIC код 56XM39H48513814L), позивачем за період із 01.05.2022 по 31.03.2025 спожито природний газ в об`ємі 5 392 куб. м. на загальну суму 42 903,55 грн, з яких ОСОБА_1 сплатив 17059,97 грн, заборгованість споживача станом на квітень 2025 року становить 25 843,58 грн (а.с. 59).

19.02.2025 за вихідним №119/4.3.1-12761-2025/390026826 ТОВ «ГК «Нафтогаз України» направило позивачу повідомлення про припинення споживання природного газу. У надісланому повідомленні товариство проінформувало споживача про наявну в останнього станом на 19.02.2025 заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 20 013,41 грн, яка утворилася за період із 01.05.2022 по 31.01.2025, запропонувало йому самостійно припинити із 05.03.2025 споживання природного газу шляхом перекриття запірного пристрою перед газовим приладом та допустити представника товариства / оператора ГРМ на об`єкт для пломбування запірних пристроїв, та попереджено про примусове припинення газопостачання у випадку непогашення заборгованості та подальшого використання газу (а.с. 13, 99 на звороті).

Повідомленням (дорученням) № 119/4.3.1-17881-2025/390026826 від 10.03.2025 відповідач доручив третій особі Приватному акціонерному товариству «Уманьгаз» припинити (обмежити) розподіл природного газу споживачу ОСОБА_1 , EIC код 56XM39H48513814L, у термін до 7:00 год 31.03.2025, у зв`язку з нездійсненням оплати за спожитий природний газ та наявною заборгованістю (а.с. 10, 99).

Дослідженням наданих позивачем доказів, суд встановив, що ОСОБА_1 звертався до генерального директора ТОВ «ГК «Нафтогаз України» із пропозицією укладення договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ 28.03.2025, 01.04.2025 (а.с. 8 9, 11).

До матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 приєднав копію датованого квітнем 2025 року типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово комунальні послуги в сумі 27 400,54 грн на період із 01.04.2025 по 01.07.2026, що заповнений від імені позивача (а.с. 17).

Листами від 18.03.2025 (а.с. 95), 25.03.2025 (а.с. 96 97), 01.04.2025 (а.с. 7) відповідач повідомив позивача про неможливість укладення договору реструктуризації заборгованості через направлення оператору ГРМ ПрАТ «Уманьгаз» доручення на відключення газопостачання.

Таким чином, суд встановив і зазначене не оспорюється сторонами, що між ОСОБА_1 , як споживачем, та ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як постачальником «останньої надії», склалися договірні відносини щодо постачання природнього газу. Позивач за період із травня 2022 року по квітень 2025 року спожив 5392 куб.м. газу на суму 42903,55 грн, з яких оплатив 17 059,97 грн, тим самим заборгувавши відповідачу 25 843,58 грн. Спір між сторонами щодо обсягу спожитого газу та розміру заборгованості відсутній.

Предметом розгляду у даній справі є відмова відповідача в укладенні договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ.

Порушення свого права позивач просить захистити у спосіб визнання укладеним типового договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, яке ОСОБА_1 обґрунтовує правовим висновком, сформованим Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.10.2020 у справі №910/5738/19.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору, у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 25 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від виконання поточних зобов`язань за договором.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості або його недотримання чи неоплати поточних платежів постачальник має право у порядку, визначеному цим розділом та договором постачання природного газу, припинити або обмежити постачання природного газу на об`єкт споживача до повного погашення заборгованості, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Тобто укладення договору про реструктуризацію заборгованості є правом сторін постачальника та споживача, яке реалізується з урахуванням принципу свободи договору.

Суд відхиляє посилання позивача на норми Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» як матеріально правову підставу своїх вимог.

Згідно з положеннями статті 1 вищевказаного Закону реструктуризації на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян підлягає заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом, тобто станом на 01.07.2003, перед надавачами житлово-комунальних послуг.

Оскільки норми Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» не урегульовують правовідносини реструктуризації заборгованості за газопостачання, що виникла у період 2022 2025 років, суд не вбачає підстав для їх застосування при вирішенні даного юридичного спору.

Аналогічно незастосовними до спірних правовідносин є положення Закону України «Про заходи спрямованні на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природнього газу» від 14 липня 2021 року № 1639-ІХ, сфера дії якого поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

За умовами статті 5 цього Закону реструктуризації підлягає:

1) заборгованість постачальників природного газу, у тому числі реструктуризована, та операторів газорозподільних систем понад обсяги, врегульовані із застосуванням механізмів, визначених статтею 4 цього Закону:

за укладеними з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» договорами купівлі-продажу природного газу для постачання побутовим споживачам (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), використаного станом на розрахункову дату, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили;

за природний газ, переданий НАК «Нафтогаз України» операторам газорозподільних систем за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних потреб станом на розрахункову дату, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили;

за послуги, надані операторам газорозподільних систем та постачальникам природного газу за договорами транспортування природного газу, перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили;

за послуги, надані операторам газорозподільних систем та постачальникам за договорами транспортування природного газу, перед особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили;

2) заборгованість особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, перед НАК «Нафтогаз України».

Тобто норми Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021 визначають заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу за природний газ та послуги з його транспортування шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості.

Позивач не належить до кола суб`єктів, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021, а тому суд виснує про відсутність прямого законодавчо встановленого обов`язку для відповідача з укладення типового договору реструктуризації заборгованості із побутовим споживачем. Відтак його укладення повинно відбуватися на загальних підставах.

Суд вважає помилковим твердження позивача про можливість застосування судом під час розгляду цієї справи правових висновків Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 02.10.2020 у справі №910/5738/19, оскільки такі є нерелевантними до цієї справи, адже правовідносини у справі №910/5738/19 виникли між Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради» та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», які належить до кола суб`єктів, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону № 1639-ІХ від 14.07.2021, а обов`язок укласти договір реструктуризації для відповідача у тій справі випливає із норм Закону.

Відтак висновки об`єднаної палати у вищевказаній господарській справі не є застосовними до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При здійсненні розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить із таких положень процесуального закону.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 судовий збір не сплачував на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою був звільнений від сплати судового збору, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, віднести судові витрати у справі на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», третя особа Приватне акціонерне товариство «Уманьгаз» про визнання укладеним типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст судового рішення складений та проголошений 12 вересня 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», , місцезнаходження: вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116.

Третя особа Приватне акціонерне товариство «Уманьгаз», , місцезнаходження: вул. Дерев`янка, 19, м. Умань, Черкаська область, 20301.

Суддя Альона ШКОЛЬНА