Справа № 206/5184/25
Провадження № 2-з/206/33/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025м. Дніпро

Суддя Самарського районного суду міста Дніпра Нестеренко Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2025 року до Самарського районного суду міста Дніпра надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Заява обґрунтована тим, що в обґрунтування позову нею зазначено, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заяву про прийняття спадщини, яка залишилась після його смерті, нею подано до Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори. Чи зверталася відповідач по справі ОСОБА_2 , яка є матір`ю її померлого чоловіка із відповідною заявою про прийняття спадщини, їй невідомо. Але 08.07.2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Булавою О.Г. було посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між відповідачами у справі, тоді як частка у цій квартирі належала ОСОБА_4 та є спадковою масою після його смерті. Внаслідок укладання між відповідачами у справі договору дарування, наразі право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 .

Як зазначено в позові, у квартирі АДРЕСА_1 , позивач проживала з чоловіком увесь період перебування у шлюбі, однак вже після смерті ОСОБА_4 Відповідачі вигнали її з цієї квартири, не дозволивши навіть забрати речі та майно, набуте нею з чоловіком під час перебування у шлюбі та повідомивши про свій намір цю квартиру продати. У даному випадку позивачкою у судовому порядку заявлено вимогу про визнання за нею права власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв спадщину після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформив свої спадкові права. Тобто, у позивача наявні підстави вважати, що відповідач може відчужити зазначене нерухоме майно та позбавити позивача можливості претендувати на частку в ньому як на спадщину.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною 1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову може бути подана одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позов, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені ст. 150 ЦПК України.

Так, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а саме: у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729 цс 19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що позивачем в своїй позовній заяві заявлено вимогу про визнання за нею права власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв спадщину після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформив свої спадкові права. Ціну позову зазначено 108 093, 67 грн. (сто вісім тисяч дев`яносто три гривні 67 копійок).

Також, заявник вказує на об`єктивну та реальну загрозу, що відповідач може реалізувати право щодо відчуження нерухомого майна без її згоди, що в подальшому призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Проте, суд не може погодитись з доводами позивача.

Суд вважає, що матеріали заяви про забезпечення позову не містять зазначення усіх обставин цивільної справи, доказів, а також посилань на докази, а тому не можливо дати об`єктивну оцінку співмірності та обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову та визначити обґрунтовану необхідність в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заявником не підтверджено доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання до можливого пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Суд звертає увагу, що як вбачається із поданої заяви, яка подана разом з позовом, відповідачі у справі уклали договір дарування, який було посвідчено 08.07.2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Булавою О.Г. Доказів неправомірних дій зазначеного нотаріуса суду не надано.

Доказів того, що чоловік позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв спадщину після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформив свої спадкові права, суду не надано. Відсутні докази щодо батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи мав він взагалі частку на право власності у зазначеній квартирі АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 із забороною її відчуження, може призвести до утруднення чи неможливості розгляду справи, а також виконання можливого майбутнього рішення суду у даній справі, заходи забезпечення позову запропоновані заявником є неспівмірними та можуть порушувати права відповідачів, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви в цій справі. А також, факт того, що заявником взагалі не надано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості заяви, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст.149-150, 153, 258, 260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Нестеренко