Провадження №: 2-о/755/585/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення заяви

"12" вересня 2025 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 вересня 2025 року заяву залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків - два дні з дня отримання копії ухвали.

Підставами для залишення заяви без руху визначено відсутність у матеріалах справи письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформації про звернення заявника до органів реєстрації та отримання відмови у складені актового запису про смерть, а також неналежна якість копій долучених до матеріалів справи доказів, а саме: лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (форма № 106/о) та відповідного свідоцтва про смерть, виданого органами окупаційної влади, а також відсутність доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Частиною п`ятою статті 272 ЦПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до довідки про доставку електронного документу від 05 вересня 2025 року, що міститься в матеріалах справи, ухвалу від 04 вересня 2025 року доставлено до електронного кабінету заявника о 8-39 год.

З наведеного слідує, що ухвалу від 04 вересня 2025 року про залишення заяви без руху було вручено заявникові 05 вересня 2025 року.

05 вересня 2025 року (вхід. № 52517) через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, до якої долучено належним чином виготовлену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (форма № 106/о) та відповідного свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого органами окупаційної влади, чим виконано вимоги ухвали про залишення заяви без руху в цій частині.

Водночас, доказів звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням про проведення державної реєстрації смерті та отримання письмової відмови відділу державної реєстрації актів цивільного стану у проведення такої реєстрації заявником не надано.

Поряд з цим, в заяві про усунення недоліків заяви ОСОБА_1 зазначила, що до відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням про проведення державної реєстрації смерті не зверталася, письмову відмову відділу державної реєстрації актів цивільного стану у проведення такої реєстрації не отримувала. При цьому керувалася Постановою Верховного Суду України від 27 вересня 2021 року у справі № 756/8168/21, якою передбачено що заява про встановлення факту смерті може бути подана до будь-якого суду України за межами тимчасово окупованої території, незалежно від місця проживання заявника (частина перша статті 317 ЦПК). При цьому положення статті 317 ЦПК України не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів, а також роз`ясненням Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (лист від 22 квітня 2021 року

№ 985/0/208-21).

Вивчивши зміст заяви про усунення недоліків суд зазначає таке.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно із частиною першою статті 317 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якої встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

У поданій заяві ОСОБА_1 просить встановити факт смерті ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Макіївка Донецької області. Також ОСОБА_1 зазначила, що встановлення факту смерті необхідно для державної реєстрації смерті на території України та одержання свідоцтва про смерть встановленого зразка.

Згідно із частинами першою, другою статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року

№ 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Разом з тим, зверненню до суду з заявою про встановлення факту смерті у певний час, має передувати звернення заявника до органу відповідного територіального РАЦСу із заявою про реєстрацію смерті особи, після одержання відмови органу РАЦСу у реєстрації факту смерті, заявник має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті особи в певний час.

Крім того, при зверненні заявника до органів РАЦСу, останній також перевіряє, чи не проведена реєстрація смерті особи.

Таким чином, відмова відповідного територіального органу РАЦСу слугує підтвердженням неможливості проведення реєстрації смерті особи, підтверджує відсутність відомостей про складення актового запису про смерть такої особи за заявою інших осіб, а також обґрунтовує неможливість реєстрації смерті заявником у позасудовому порядку.

При цьому, суд не приймає посилання заявника на лист Верховного Суду від 22 квітня 2021 року

№ 985/0/208-21 у цих правовідносинах, оскільки відповідне роз`яснення надавалось до набрання чинності Законом про внесення змін до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до якої будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Таким чином, всупереч вимогам ухвали про залишення заяви ОСОБА_1 не надано доказів звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням про проведення державної реєстрації смерті та отримання письмової відмови відділу державної реєстрації актів цивільного стану у проведення такої реєстрації, вимоги ухвали не виконано.

Вказані недоліки заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Суд також враховує, що з клопотанням про продовження процесуального строку, необхідного для виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху ОСОБА_1 не зверталася, про неможливість виконання вимог ухвали у встановлений судом строк не зазначила.

Відповідно до частини дев`ятою статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Тобто, виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні заяви до суду є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен, як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Відповідно до вимог частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

Водночас, суд роз`яснює заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 185, 258-260, 261, 353 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті, - вважати не поданою та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова