ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року місто Київ

Справа № 369/20891/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13445/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О. В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Білоцерківського відділення державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), подану державним виконавцем Тітовою Вікторією Олександрівною, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року, постановлену у складі судді Скрипник О.Г. за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст вимог скарги

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою, у якій просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця з примусового виконання судового наказу № 2-н/369/598/19, виданого 18.10.2019 Києво-Святошинським райсудом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (20 серпня 2019 року) і до досягнення дитиною повноліття та зобов`язати державного виконавця усунути порушення.

На обґрунтування скарги зазначала, що 04 грудня 2024 року вона направила органу ДВС на офіційну адресу електронної пошти заяву щодо зміни свого прізвища, інформацію щодо отриманих аліментів. А також просила надати їй розрахунок заборгованості по аліментам та вжити заходів з виконання судового рішення.

Але до теперішнього часу в матеріалах АСВП не відбулось жодних змін (не зареєстровано її заяву, не здійснено розрахунку заборгованості, не вжито жодних примусових виконавчих дій тощо). Окрім цього з часу передання виконавчого документа до Білоцерківського відділення державної виконавчої служби у Білоцерківському районі міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не вжито жодних передбачених законом заходів.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 30 квітня 2025 року скаргу ОСОБА_1 - задовольнив, визнав неправомірною бездіяльність державного виконавця з примусового виконання судового наказу № 2-н/369/598/19, виданого 18.10.2019 Києво-Святошинським райсудом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (20 серпня 2019 року) і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із такою ухвалою, 23 червня 2025 року державний виконавець Білоцерківського відділення державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тітова В.О. подала засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Скаржник зазначає, що у зв`язку з масованою кібератакою на державні реєстри України, яка відбулася у грудні 2024 року, електронна адреса не є актуальною. Актуальною адресою для звернень громадян є ІНФОРМАЦІЯ_2 . На цю адресу станом на 20 червня 2025 року від ОСОБА_1 жодних звернень не надходило. Тобто у матеріалах виконавчого провадження № НОМЕР_1 немає жодного звернення ОСОБА_1 про надання довідки-розрахунку заборгованості та повідомлення про зміну прізвища стягувача.

Орган ДВС вживає заходи, необхідні для виконання рішення суду у спосіб та в порядку, передбаченому законодавством. На підтвердження цих обставин до скарги долучені відповідні докази.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Від стягувача ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

09 вересня 2025 року ОСОБА_1 подала додаткові пояснення у справі, у яких вказала, що виконавець продовжує порушувати її права та свої обов`язки, а саме до виконавчого провадження не внесено відомості про зміну її прізвища; за несплату аліментів на боржника не накладено штраф на мою користь (п. 14 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження); не здійснено розрахунок заборгованості по аліментам з урахуванням отриманої від податкових органів інформації про доходи боржника.

Звертає увагу, що за відкритими джерелами масована кібератака на державні реєстри України відбулась 19 грудня 2024 року. Водночас її звернення датовані 02 та 10 грудня 2024 року.

Позиція учасників справи в судовому засіданні

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

В апеляційній скарзі скаржник просив її розгляд проводити без участі свого представника (а. с. 114 зворот).

ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду була повідомлений належним чином (а. с. 193).

З урахуванням викладеного та приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції встановив, що на виконанні в БЦ ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) (далі - орган ДВС) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 2-н/369/598/19, виданого 18.10.2019 Києво-Святошинським райсудом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (20 серпня 2019 року) і до досягнення дитиною повноліття.

Скаржник ОСОБА_1 зверталась до державного виконавця із заявами про видачу розрахунку заборгованості, відповіді на які не отримувала.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

За приписами ч. 1 ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписам ст. 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1); розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (пункт 3).

Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику зокрема у разі подання заяви стягувачем або боржником (пункт 2).

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону № 1404 за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону № 1404 за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Задовольняючи скаргу суд виходив із того, що доводи скарга є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Підставою для звернення зі скаргою ОСОБА_1 вказувала відсутність відповіді від органу ДВС на її заяви, надіслані у грудні 2024 року на його офіційну електронну пошту, зокрема щодо зміни її прізвища в АСВП, надання розрахунку заборгованості та вжиття заходів впливу на боржника, який не виконує рішення суду (накладення штрафу).

Заперечуючи проти указаних доводів скарги в суді першої інстанції орган ДВС указував лише про те, що виконавчі дії в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 вживаються, на підтвердження чого надав докази щодо ряду виконавчих дій (внесення до реєстру боржників, накладення арештів на рахунки боржника, звернення стягнення на майно та кошти на рахунках боржника, обмеження боржника у праві виїзду за кордон та інших спеціальних права (полювання, керування ТЗ) тощо).

Водночас колегія суддів звертає увагу, що вказані дії розпочалися (після перерви у 4 роки з кінця 2020 року) 28 січня 2025 року, тобто після подання ОСОБА_1 скарги на бездіяльність державного виконавця, а тому не можуть свідчити про належне здійснення виконавцем своїх обов`язків, передбачених законом.

Окрім цього, навіть після подання скарги ОСОБА_1 та отримання її примірника органом ДВС, виконавець так і не вчинив тих дій, невчинення яких стало підставою для звернення стягувача зі скаргою.

Так, суду не надано доказів надсилання відповіді ОСОБА_1 щодо запитуваних нею обставин. Не подано доказів надсилання їй довідки-розрахунку заборгованості в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, зокрема виконавцем було виготовлено 3 розрахунку заборгованості: від 28 січня, 17 березня та 20 червня 2025 року

Відсутні докази внесення змін до її прізвища (виконавець продовжує вживати прізвище стягувача « ОСОБА_5 » у документах виконавчого провадження (щонайменше з січня 2025 року) навіть без уточнення у дужках.

Із того, що стало підставою для звернення до суду зі скаргою, єдине що зробив державний виконавець Тітова В.О. - це виніс постанову від 28 січня 2025 року про накладення штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості (а. с. 27).

Доводи апеляційної скарги про «неактуальність» адреси електронної пошти, на яку ОСОБА_1 надсилала свої заяви, через масовану кібератаку є неспроможними та безпідставними, оскільки на підтвердження вказаних обставин державний виконавець не надав жодних доказів, що є його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України.

Зокрема суду не подано доказів розміщення в офіційних джерелах інформації про вказані обставини, із якою учасники виконавчих проваджень мали б змогу ознайомитися. Тим більше не подано доказів повідомлення особисто ОСОБА_1 такої інформації.

Оманливими є також доводи апеляційної скарги про те, що станом на червень 2025 року від ОСОБА_1 до органу ДВС не надходило жодних звернень, оскільки сам скаржник долучає до скарги листування щодо відповіді на її заяву від 11 березня 2025 року

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди виконавця із постановленою ухвалою, та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому колегія суддів їх відхилила.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів установила, що при розгляді скарги суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування законної й обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 268, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Білоцерківського відділення державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), подану державним виконавцем Тітовою Вікторією Олександрівною, - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року, постановлену за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосредньо до цього суду.

Повна постанова складена 11 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова