печерський районний суд міста києва
пр. № 2-5286/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

УСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01 жовтня 2023 року по 01 березня 2024 року на загальну суму 90372,00 грн, без утримання з цієї суми податків та інших обовязкових зборів, посилаючись на те, що при звільненні вказана заробітна плата не була виплачена.

В обґрунтування вказано, що позивач був звільнений на підставі частини 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з посади Завідувача складу магазину Департаменту роздрібної торгівлі та продажів. Йому видано копію наказу про звільнення, проте, розрахунковий листок або довідку про суми, нараховані та виплачені при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати, на які працівник має право, згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, ні в день звільнення, а ні згодом, на її вимогу, відповідачем не виплачені.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

20 листопада 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Після повернення матеріалів справи з Господарського суду м. Києва, ухвалою судді від 01 квітня 2025 року у справі відкрито провадження для розгляду у загальному позовному провадженні.

Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів у відповідача: інформацію про нараховану йому заробітну плату за період з 01 жовтня 2023 року по 01 березня 2024 року.

03 червня 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів, закрито підготовче засідання та призначено судове засідання на 18 серпня 2025 року.

21 липня 2025 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримував позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

01 березня 2024 року ОСОБА_1 , котрий з 08 вересня 2021 року працював в ТОВ «ДІЄСА», був звільнений на підставі пункту 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з посади Завідувача складу магазину Департаменту роздрібної торгівлі та продажів, що підтверджується наказом № Z00/01/03/003 від 04 березня 2023 року та записами у трудовій книжці.

За даними розрахункового листка за листопад 2023 року - березень 2023 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 90 372,00 грн.

Отже, всього на момент остаточного розрахунку при звільненні, станом на 01 березня 2024 року, борг за організацією по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі (включаючи компенсацію за невикористану відпустку), складає 90 372,00 грн.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Розрахунок позивача відповідачем не спростовано.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і сума у розмірі 40 715, 94 грн підлягає стягненню з відповідача.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином в дохід Держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (, вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ, 03150) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі за період з 01 жовтня 2023 року по 01 березня 2024 року у розмірі 90 372, 00 грн. (в тому числі компенсація за невикористані дні відпустки 51 дні) без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (, вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ, 03150) в дохід Держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині присудження виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова