Провадження №: 2-з/755/205/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"12" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва, в складі: головуючого судді Хромової О.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сидоренка Віталія Вікторовича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 30 вересня 2025 року на 11-00 год, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки.

26 серпня 2025 року (вхід. № 50158) до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сидоренка В.В., надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - квартиру

АДРЕСА_1 , загальною площею 108 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, що на праві приватної власності належить ОСОБА_2 та заборонити вчиняти будь-які дії щодо вказаного об`єкту нерухомості.

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня

2024 року по справі № 755/4563/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Дніпровська окружна прокуратура міста Києва, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогачов В.В., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко О.О., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В., про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, витребування нерухомого майна шляхом вилучення і передачі спадкоємцю померлого власника та скасування запису та рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від

10 вересня 2024 року, позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_2 , витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Водночас, ОСОБА_1 був добросовісним набувачем нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 березня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На момент укладення вказаного договору ОСОБА_2 не повідомив ОСОБА_1 про судові спори щодо визнання права власності на нерухоме майно, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння. Отже, на момент укладення вказаного договору ОСОБА_1 не знав і не міг знати про неправомірні дії попередніх власників квартири під час вчинення правочинів щодо такого об`єкту нерухомого майна, та не володів інформацією про судові спори. ОСОБА_1 не знав, що ще в 2008 році ОСОБА_7 , яка є спадкоємцем ОСОБА_3 , втратила контроль над нерухомим майном внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 , поряд з цим відповідач був стороною справи № 755/16178/14-ц. Також ОСОБА_2 не повідомив позивачеві про обставини укладення договору дарування квартири від 12 червня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вказаний договір визнано недійним заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року, тобто, вже після укладення договору купівлі-продажу квартири від

16 березня 2019 року.

Отже, на момент продажу квартири ОСОБА_2 знав про суттєві проблеми, що пов`язані зі спірною квартирою, та свідомо не повідомив про них ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, внаслідок продажу, спричинив ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі вартості квартири, а саме 701 580,00 грн.

Предметом позову у справі №:755/13327/25 є стягнення значної суми коштів - 1 004 371,67 грн. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження відповідачем належного йому майна, зокрема, квартири, та унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши додатки до неї, доходить таких висновків.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Заява про забезпечення позову має відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

Згідно із положеннями частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України, до них належать: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті

150 ЦПК України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина десята статті 150 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із пунктами 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року

№ 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, ціну позову визначено позивачем - 1 004 371,67 грн.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що предметом спору є значна сума коштів - 1 004 371,67 грн, у власності відповідача перебуває об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 108 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження вказаного об`єкту нерухомості з метою уникнення стягнення за рахунок такого майна, у випадку задоволення позовних вимог. Вказане може спричинити унеможливлення виконання рішення суду по справі.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 серпня 2025 року № 440874330, встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 108 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Таким чином, представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Сидоренком А.В., у розрізі заявлених позовних вимог, враховуючи підстави та предмет позову, наведено обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу - ОСОБА_2 майно - квартиру АДРЕСА_1 , впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання рішення суду про ймовірне задоволення позовних вимог. При цьому, заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися із предметом та підставами позову, відтак зважаючи на те, що позовні вимоги, у межах яких подано заяву про забезпечення позову, є майновими вимогами, то обраний представником позивача спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає меті забезпечення позову.

Разом з тим, оскільки представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Сидоренком А.В., не надано до суду достовірних відомостей про вартість належного ОСОБА_2 майна - квартири АДРЕСА_1 , то суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_1 в межах ціни позову, що складає 1 004 371,67 грн.

Окрім того, суд наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснене в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від

14 лютого 2022 року в справі № 367/3628/21 (провадження № 61-14886св21).

Разом з тим, вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо квартири відповідача задоволенню не підлягають, оскільки задоволення вимог такої заяви шляхом накладення арешту на квартиру ОСОБА_2 в межах ціни позову, цілком відповідає обсягу позовних вимог з якими ОСОБА_1 звернувся до суду та гарантуватиме виконання рішення у разі задоволення позову. Вимоги заяви в частині заборони вчиняти будь-які дії з вказаною квартирою є неспівмірними з позовними вимогами про стягнення коштів та виходять за межі предмету позову в забезпечення якого подано заяву.

Виходячи із викладеного, вивчивши матеріали справи, доводи заяви про забезпечення позову, додані до неї докази, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами спору, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 152, 153 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сидоренка Віталія Вікторовича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , в межах ціни позову, що складає 1 004 371,67 грн (один мільйон чотири тисячі триста сімдесят одна гривня 67 копійок).

У іншій частині заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали для виконання складає три роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Стягувач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації:

АДРЕСА_4 ..

Боржник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Суддя О.О. Хромова