КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 363/2690/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12211/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Свєтушкіної Д.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, -

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Шевченко Т.Ю. звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила: зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 та спільною донькою сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення їх до даного житлового будинку та передачі ключів від нього; стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 1-6).

Разом з позовною заявою представник ОСОБА_2 - адвокат Шевченко Т.Ю. подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила: заборонити відповідачу ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також будь-які дії щодо зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 та спільної доньки сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити усім органам реєстрації, що здійснюють декларування/реєстрацію місця проживання/перебування, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування, зміну місця проживання/перебування, скасування декларування/реєстрації місця проживання/перебування особи здійснювати дії щодо зняття ОСОБА_2 та спільної доньки сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-10).

На обґрунтування заяви зазначала, що відповідач з метою уникнення поділу спільного майна подружжя вживає активних заходів щодо приховування та відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на користь інших осіб, а також здійснив безпідставне виселення позивача та спільної доньки сторін з будинку. Ні позивач, ні її донька не мають доступу до зазначеного житлового будинку. Відповідач забрав усі ключі від будинку у позивачки та не впускає її на територію спільного будинку та прибудинкової території, а також неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які мають як право власності, так і право користування вказаним будинком.

Одночасно з цим, позивачу стало відомо, що відповідач 05.05.2025 року звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а також вчиняє активні дії в досудовому порядку щодо зняття ОСОБА_2 із зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою.

Отже, фактично відповідач не лише намагається позбавити позивача права власності на зазначене майно, а й позбавив можливості позивача та доньку користуватися спільним майном.

Зауважила, що позивач не має у володінні іншого житлового майна та наразі проживає з донькою у орендованому житлі.

Вважала, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист та поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду (а.с. 8-10).

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення - задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 та усім органам реєстрації, що здійснюють декларування/реєстрацію місця проживання/перебування, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування, зміну місця проживання/перебування, скасування декларування/реєстрації місця проживання/перебування особи здійснювати дії щодо зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні інших заявлених вимог відмовлено (а.с. 36-39).

Не погодившись з ухвалою суду, 23 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 44-45).

На обґрунтування скарги зазначав, що ОСОБА_2 подаючи заяву про забезпечення позову ввела суд в оману, надавши Витяг з реєстру територіальної громади, щодо реєстрації місця проживання за 2024 рік замість того, щоб надати оновлений Витяг із додатку «Дія», станом день подачі позову до суду. Позивач свідомо приховала оновлені дані, чим ввела суд в оману, що вплинуло на прийняття ухвали.

Вказував, що 05.05.2025 рокуним було подано до Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (справа № 363/2378/25).06.05.2025 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано строк для усунення недоліків. У вказаній ухвалі суд послався на те, що з21 січня 2023 року набув чинності новий закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який спростив для власників процедуру «зняття з реєстрації», а тому зазначив, що позивач, тобто вправі подати до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем зареєстрованого місця проживання відповідача відповідну заяву, про зняття відповідача із зареєстрованого місця проживання.

Вказував, що виконуючи вимоги ухвали, він звернувся до ЦНАП Вишгородського району, після чого ОСОБА_2 була знята з реєстрації місця проживання. Таким чином, на момент розгляду заяви про забезпечення позову (19.05.2025) ОСОБА_2 уже не була зареєстрована за вказаною адресою, що робить забезпечення позову в цій частині недоцільним і безпідставним.

Щодо забезпечення позову в частині заборони зняття з реєстрації місця проживання доньки ОСОБА_3 , зазначав, що він не мав наміру її знімати з реєстрації місця проживання. Це підтверджується з матеріалів справи № 363/2378/25, де його позов стосувався виключно ОСОБА_2 . Відтак, вважав, що ухвала суду в цій частині є безпідставною, оскільки відсутні докази чи обґрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення позову щодо ОСОБА_3 .

Посилався на те, що суд першої інстанції не навів достатніх підстав для застосування заходів забезпечення, зокрема щодо заборони зняття з реєстрації, оскільки: ОСОБА_2 уже знята з реєстрації, що підтверджується діями ЦНАП;відсутні докази наміру зняття ОСОБА_3 з реєстрації;позивач не довела, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду.

Вважав, що оскаржувана ухвала порушує принципи пропорційності та обґрунтованості, передбачені ст. 149 ЦПК України, а також містить неправильне застосування норм матеріального права щодо реєстрації місця проживання.

Вказував, що згідно зі ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається не пізніше наступного дня після її надходження. Заява ОСОБА_2 надійшла 19.05.2025, однак ухвала була винесена лише 21.05.2025, що свідчить про порушення процесуальних строків, які могли вплинути на законність та обґрунтованість рішення (а.с. 44-45).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про розгляд справи апеляційним судом 11 вересня 2025 року були сповіщені 18 червня 2025 року повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС, кожен окремо, із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. 10 вересня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Шевченко Т.Ю. подала заяву про відкладення розгляду справи, пославшись на зайнятість в інших справах, проте будь-яких доказів наявності поважних причин такої неявки до суду не надала (а.с. 74-82).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову та забороняючи ОСОБА_1 та усім органам реєстрації, що здійснюють декларування/реєстрацію місця проживання/перебування, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування, зміну місця проживання/перебування, скасування декларування/реєстрації місця проживання/перебування особи здійснювати дії щодо зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до обмеження прав позивача на ефективний судовий захист її прав, при цьому, застосування такого заходу забезпечення позову до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача та її доньки, зазначений захід забезпечення позову, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість здійснювати дії щодо зняття позивача та її доньки із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

З таким висновком колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 24 листопада 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 червня 2024 року у справі 363/1287/24 (а.с. 59-60)

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

25.12.2012 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право приватної власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Судом встановлено, що предметом заявлених позовних вимог є усунення перешкод в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення їх до даного житлового будинку та передачі ключів від нього.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначала, що відповідач з метою уникнення поділу спільного майна подружжя вживає активних заходів щодо приховування та відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на користь інших осіб, а також здійснив безпідставне виселення позивача та спільної доньки з будинку, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

На підтвердження факту реєстрації місця проживання позивачки за адресою

АДРЕСА_1 , до позовної заяви було долучено витяг з реєстру територіальної громади від 11.09.2024 року, відповідно до якого станом на 11.09.2024 року ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 21).

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що ОСОБА_2 07 травня 2025 року була знята з реєстрації місця проживання, тобто, на момент подання позову і розгляду заяви про забезпечення позову (21.05.2025 року) ОСОБА_2 уже не була зареєстрована за адресою:АДРЕСА_1 .

На підтвердження вказаного до апеляційної скарги ОСОБА_3 долучив витяг з реєстру територіальної громади від 07.05.2025 року, з якого вбачається, що 07.05.2025 року ОСОБА_2 була знята з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64).

Відтак, станом на день подання позовної заяви разом з заявою про забезпечення позову 19.05.2025 року та станом на день розгляду такої заяви 21.05.2025 року, позивачка ОСОБА_2 була знята з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, доказів того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , станом на день звернення до суду з заявою про забезпечення позову (19.05.2025 року), матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не перевірив вказаних обставин, у т.ч. за наявними у розпорядженні суду відомостями з Реєстру, не звернув увагу, що вжиття саме таких заходів забезпечення позову відносно ОСОБА_2 не забезпечить можливе виконання рішення суду, оскільки станом на день подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову 19 травня 2025 року ОСОБА_2 вже не була зареєстрована за вищевказаною адресою.

В частині задоволення заяви про забезпечення позову відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні відомості про скасування реєстрації її місця проживання за вищевказаною адресою, і таких доводів незаконності оскаржуваної ухвали районного суду подана апеляційна скарга не містить.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що таке судове рішення не перешкоджає позивачці ОСОБА_2 заявляти про забезпечення позову вжиттям інших заходів забезпечення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що

судом першої інстанції було порушено процесуальні строки розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Враховуючи, що заява про забезпечення позову надійшла до суду першої інстанції разом з позовною заявою 19.05.2025 року, а ухвалу Вишгородським районним судом Київської області було постановлено 21 травня 2025 року, колегія суддів приходить до висновку, що процесуальні строки щодо розгляду заяви про забезпечення позову судом першої інстанції не було порушено.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2025 року - скасувати в частині заборони ОСОБА_1 та усім органам реєстрації, що здійснюють декларування/реєстрацію місця проживання/перебування, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування, зміну місця проживання/перебування, скасування декларування/реєстрації місця проживання/перебування особи здійснювати дії щодо зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 , і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В іншій частині ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення: 12 вересня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов