Справа № 163/1655/24
Провадження № 2/163/29/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.

з участю секретаря Голядинець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про визнання об`єкта нерухомого майна житлового будинку з господарськими (надвірними) спорудами під номером АДРЕСА_1 особистою власністю позивача.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що вищевказаний об`єкт нерухомості набутий позивачем ОСОБА_1 27.02.2004 року за кошти, які останній отримав від свого батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в борг. Вказаний договір був укладений ним в період перебування в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , проте не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуде ним за особисті кошти, а тому є його особистою власністю.

Відповідач ОСОБА_2 через свого представника подала відзив на позовну заяву. У ньому позовні вимоги не визнала повністю, вважає їх безпідставними, та такими що до задоволення не підлягають. Вказала, що житловий будинок по АДРЕСА_1 придбано за спільні кошти подружжя. Не заперечила факту позики колишнім чоловіком у свого батька 500 доларів США, однак вказала, що такі кошти позичались не особиста для позивача, а в інтересах сім`ї, та зобов`язання за розпискою виникло у обох з подружжя в рівних частинах. Крім цього, за період шлюбу за спільні кошти спірний будинок добудовувся (добудували кухню, ванну кімнату, два коридори, котельну) та збільшили площу будинку орієнтовно на 50 м.кв.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились.

Позивач в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв, в тому числі про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, не подав, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується його власноручною розпискою.

Представник відповідача подала заяву про розгляд справи за її та відповідача відсутності, просила врахувати викладені у відзиві на позовну заяву аргументи та додані письмові докази, у задоволенні позову відмовити.

З огляду на викладене суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 , згідно з яким шлюб вони зареєстрували 25 червня 1988 року.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 05.02.2024 року шлюб між сторонами розірвано.

27 лютого 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу будинку ВВВ№632354, що розташований по АДРЕСА_1 , який посвідчений державним нотаріусом.

01.03.2004 року право власності на будинок зареєстроване Волинським обласним бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 на підставі вищевказаного договору.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 червня 2024 року № 381652762 стверджено, що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 27.02.2004 року.

Зі змісту розписки від 23.02.2004 року встановлено, що ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_3 500 доларів США для купівлі житлового будинку.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи позов, позивач вказав, що вищевказане нерухоме майно є об`єктом його особистої приватної власності, так як придбане за його особисті кошти.

Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 фактично заперечує режим особистої приватної власності, вважаючи його спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане у період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя.

Норми Сімейного кодексу України визначають два режими права власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

У частині 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У статті 60 СК України наведені підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Частиною 3 ст.61 СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Наведені позивачем доводи та надані на їх підтвердження докази не спростовують презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно, оскільки сам факт наявності боргової розписки не спроможний спростувати презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набутого в період шлюбу.

Зі змісту розписки не вбачається, що кошти, які були позичені ОСОБА_1 у ОСОБА_3 призначені для особистих потреб, а саме для купівлі будинку особисто для себе, ОСОБА_1 .

Зі змісту договору купівлі-продажу, на підставі якого зареєстроване право власності на спірний будинок, зокрема із п.4.2, беззаперечно встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами покупець набуває за згодою його дружини ОСОБА_2 за спільні кошти.

Отже, встановлені по справі фактичні обставини свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що спірне нерухома майно: житловий будинок під номером АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача.

У частині 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, у тому числі, те, що спірний будинок був придбаний за спільні кошти подружжя у період перебування у шлюбі, що підтверджено договором купівлі-продажу, а також відсутність належних доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

У зв`язку із таким рішенням, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач ОСОБА_2 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_4 .

Головуючий : суддя С.А.Шеремета