Провадження №2/524/3855/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 190714.75 грн, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що вони із відповідачем є співвласниками нерухомого майна. Як співвласник майна відповідач має приймати участь в його утриманні, однак всі витрати по утриманню спільного майна несе він самостійно. За період з березня 2020 року по листопад 2024 року позивачем було сплачено 381429,50 грн. Вважає, що відповідач має відшкодувати половину сплачених коштів.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

У відзиві представник відповідача вказала, що позовні вимоги позивача про відшкодування витрат, понесених на утримання спільного майна вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не відповідають критерію справедливості. Вказала, що виходячи з мотивів та підстав задоволення позовної заяви у справі 524/2035/21 можна дійти висновку про те, що Позивач намагається стягнути витрати на утримання спільного майна за період, стягнення за який відбулось на підставі заочного рішення суду, що призводить до подвійного стягнення заборгованості за період з 03.2020 до 11.2021. Звертала увагу на те, що договори про водопостачання та водовідведення укладались позивачем з метою забезпечення здійснення ним підприємницької діяльності у приміщеннях. Зазначила, що в грудні 2023 року 1/2 частина приміщення вбудованого магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 , власником якої була відповідач, була придбана позивачем з прилюдних торгів, а тому стягнення коштів на утримання вказаного майна після вказаної дати вважає необґрунтованим. Вважає, що також не відповідають критерію справедливості стягнення з відповідача послуг з охорони та пожежного спостереження, оскільки вони не відносяться до житлово-комунальних послуг, передбачених ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

КЛОПОТАННЯ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

Згідно із ч.1, 2 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Позовна заява містить клопотання про витребування від ТОВ «Полтаваенергозбут», ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», АТ «Полтаваобленерго» інформації про обсяг та вартість наданих послуг, а також актів звірок про надані та оплачені ОСОБА_1 послуги з постачання електроенергії, теплопостачання за період з 01 січня 2020 року по 30 грудень 2024 року.

Суд приймає до уваги надані позивачем докази на підтвердження вжиття заходів щодо самостійного отримання доказів, зокрема копії адвокатських запитів.

Однак, суд враховує те, що позивачем не були заявлені вимоги щодо стягнення понесених ним витрат на оплату послуг з постачання електроенергії та теплопостачання, а тому суд вважає, що клопотання про витребування не містить достатніх обґрунтувань стосовно обставин, які вказані докази можуть підтвердити.

У відзиві представник відповідача заявила клопотання про закриття провадження у справі № 524/15177/24 в частині стягнення заборгованості, яка виникла за період з 03.2020 по 11.2021 у загальному розмірі 136520,18 грн на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що вказані кошти стягнуті заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі 524/2035/21.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовано звернення до суду. Нетотожність хоча б однієї із цих складових не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 листопада 2021 року по справі № 308/1203/19(провадження № 61-1387св21)

Суд відзначає, що предметом позову у справі 524/2035/21 був розподіл витрат понесених позивачем у зв`язку із проведенням ремонтних робіт до листопада 2021 року та витрат по сплаті комунальних послуг із серпня 2018 року до березня 2020 року, в тому числі тих, які виникли за адресою: АДРЕСА_2 .

Відтак, суд вважає, що позови не є тотожними, а тому відмовляє у задоволенні клопотання про закриття провадження.

09.09.2025 в судове засідання представник відповідач надіслала клопотання про відкладення розгляду справи.

Клопотання було обґрунтовано тим, що 07.08.2025 ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука було витребувано матеріали цивільної справи №524/2035/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування витрат, понесених на утримання спільного майна для огляду. При цьому вона не мала можливості ознайомитись з матеріалами справи у зв`язку із перебуванням у відпустці, зайнятістю в судових засіданнях та перебування на лікарняному.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно із п. 2 ч. 3, ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд враховує те, що судове засідання, призначене на 12.05.2025 було відкладено за клопотанням представника відповідача. Отже, подане 09.09.2025 представником відповідача клопотання про відкладення є повторним. Крім того, суд не вбачає поважності причин неявки у судове засідання, оскільки представник відповідача мала можливість ознайомитись із матеріалами цивільної справи №524/2035/21, оскільки вони перебували на зберіганні в архіві Автозаводського районного суду м. Кременчука.

З цих підстав, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

07.08.2025 постановлено ухвалу про витребування матеріали цивільної справи №524/2035/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування витрат, понесених на утримання спільного майна для огляду.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

23 лютого 2017 року між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) укладено договори дарування частини незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ; частини приміщення вбудованого магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ; частини будівель та споруд промбази, розташованих за адресою: АДРЕСА_5 ; частини приміщення вбудованого магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які посвідчені приватним нотаріусом Ганночкою О.В., відповідні записи в реєстрі за № 395, № 397, № 401, № 399.

Співвласником іншої 1/2 частини вказаного вище нерухомого майна є ОСОБА_1 .

Вказані обставини встановлені заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.06.2022 по справі 524/2035/21.

Відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав 15.11.2024 ОСОБА_2 відчужила право власності на 1/2 частину нерухомого майна: незавершене будівництво, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_3 ; частини будівель та споруд промбази за адресою: АДРЕСА_5 ; приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, відомостями з Державного реєстру речових прав підтверджується те, що 28.12.2023 ОСОБА_1 набув право власності на 1/2 частину приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої була ОСОБА_2 .

З наданих позивачем квитанцій вбачається, що орендна плата за землю за адресою: АДРЕСА_1 становила: за 2017 рік - 1376,42 грн; за 2018 рік - 1376,42 грн; за 2019 рік 1376,42 грн; за 2020 рік - 1376,42 грн; за 2021 рік - 1376,42 грн; за 2022 рік 1514,06 грн; за 2023 рік 1741,18 рік.

Розмір сплачених фоп ОСОБА_1 коштів за послуги КП «Кременчукводоканал»:

- за адресою: АДРЕСА_6 магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за період із вересня 2020 року до жовтня 2024 року становив 2093,46 грн;

- за адресою: АДРЕСА_7 , магазин «Ніко-Макс» за період із вересня 2020 року до жовтня 2024 року становив 3088,68 грн;

Розмір сплачених фоп ОСОБА_1 коштів за послуги ТОВ «Сокіл Полтавщина 2016» надані за адресою: АДРЕСА_4 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за період із вересня 2020 року до жовтня 2024 року становить 17900 грн та 241321,64 грн(послуги з фізичної охорони);

Розмір сплачених фоп ОСОБА_1 коштів за послуги ТОВ «Явір-2000 Кременчук» з централізованої охорони майна в житлових приміщеннях за адресою:

- АДРЕСА_5 із лютого 2021 року до листопада 2024 року становить 18000 грн;

- АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » із лютого 2021 року до листопада 2024 року становить 20250 грн;

Розмір сплачених ОСОБА_1 коштів за послуги ТОВ «Житлорембудсервіс» за адресою: АДРЕСА_4 із січня 2020 року до листопада 2024 року становить 29040,58 грн;

Розмір сплачених фоп ОСОБА_1 коштів за послуги ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» за адресою: АДРЕСА_1 із серпня 2020 року до листопада 2024 року становить 13552,40 грн;

Вартість послуг із пожежного спостереження за адресою: АДРЕСА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та АДРЕСА_4 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за період із лютого 2021 до лютого 2024 року становила 8160 грн;

Розмір сплаченого ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить:

-за 2018 рік 165,30 грн, 744,97 грн та 524,38 грн;

-за 2019 рік 835,02 грн, 185,28 грн та 581,77 грн;

-за 2020 рік 866,32 грн, 609,80 грн та 192,23 грн;

-за 2021 рік 845,10 грн, 1200,61 грн та 266,40 грн;

-за 2022 рік 288,60 грн, 915,23 грн та 1300,65 грн;

-за 2023 рік 297,48 грн, 78,64 грн та 1340,67 грн.

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, суд відхиляє посилання позивача на ст. 1214 ЦК України з огляду на те, що правовідносини між сторонами виникли з приводу реалізації співвласниками права спільної часткової власності на майна, а вимоги позивача не пов`язані із стягненням із відповідача доходів, які вона одержала або могла одержати за рахунок коштів, які мала б сплатити за послуги, пов`язані з утриманням майна.

ОЦІНКА СУДУ

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес)

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року по справі №521/3743/17-ц(провадження №61-26462св18)

Щодо вимоги позивача про розподіл понесених витрат на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та орендної плати за землю.

Відповідно до ст. 265.1.1. Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В ст. 266.1.1., п. а ст. 266.1.2. Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Отже, з урахуванням положень Податкового кодексу України кожен із співвласників, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , несе обов`язок по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відтак, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині розподілу вказаних витрат не підлягають задоволенню, оскільки носять персоніфікований характер та свідчать про виконання позивачем індивідуального обов`язку по сплаті податку.

Відповідно до ст. 13, 21 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

З матеріалів справи вбачається, що орендна плата сплачується за договором оренди земельної ділянки, орендарем за яким є ОСОБА_1 .. Тобто обов`язок по сплаті орендної плати виник у позивача на підставі окремого договору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі № 912/1581/19 зазначив: «право попереднього користувача земельною ділянкою припиняється, а набуття такого права новим власником об`єкта нерухомості відбувається в силу прямої вказівки закону. Новий власник об`єкта нерухомості набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки. Отже зміна орендаря відбувається в силу прямої вказівки закону. Такий же порядок переходу права оренди землі застосовується в силу положень частини 4 статті 120 ЗК України і у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами. Згідно цієї норми у такому випадку право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.»

Однак, суд відзначає, що відповідач набула право власності на 1/2 частину приміщення вбудованого магазину промислових товарів, який знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Позивач не надав суду відомостей про те, що нерухоме майно, яке є об`єктом спільної часткової власності, розташовано на орендованій земельній ділянці. З цих підстав, суд вважає, що позивачем не було доведено те, що до відповідача перейшло право оренди земельної ділянки, а відтак і обов`язок по сплаті орендної плати у розмірі, що відповідає її частці у праві власності на приміщення вбудованого магазину промислових товарів.

Отже, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що сплачені позивачем кошти в рахунок погашення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та орендної плати за землю не підлягають розподілу між співвласниками нерухомого майна.

Щодо вимоги позивача про розподіл понесених витрат з охорони майна, послуг з пожежного спостереження та водопостачання.

З матеріалів справи вбачається, що за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 позивач здійснює підприємницьку діяльність. Вказана обставина підтверджується актами звірки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 травня 2025 року по справі № 344/24046/23(провадження № 61-4617св25) зазначено: «Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.»

З урахуванням наведеної позиції Верховного Суду та з огляду на положення ст. 81 ЦПК України можна зробити висновок про те, що сторона, яка заявляє вимоги про розподіл витрат має довести, що понесені нею витрати були об`єктивно необхідними для підтримання технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик спільного майна.

Судом встановлено, що нерухоме майно, розташоване за адресами: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 не є об`єктами житлової нерухомості.

Суд відзначає, що подані позивачем докази свідчать про те, що послуги з охорони майна, пожежного спостереження та водопостачання(водовідведення) були надані позивачу у зв`язку із здійсненням ним підприємницької діяльності, що підтверджується актами звірки, відповідно до яких послуги були надані за договорами, укладеними із ФОП ОСОБА_1 ..

У зв`язку із наведеним, суд вважає, що позивачем не було доведено те, що витрати по сплаті послуг ТОВ «Явір-2000 Кременчук», ТОВ «Сокіл Полтавщина 2016», ТОВ «Пожежне спостерігання» та КП «Кременчукводоканал» відносяться до об`єктивно необхідних витрат для підтримання технічних характеристик спільного майна.

З цих підстав, суд відмовляє у задоволенні вимоги про розподіл цих витрат.

Щодо вимог позивача про розподіл понесених витрат з утримання будинків.

Надані позивачем докази підтверджують факт понесення позивачем витрат по сплаті послуг ТОВ «Житлорембудсервіс», наданих за адресою: АДРЕСА_4 та ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс», наданих за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пунктів 3, 5 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», нежитлове приміщення це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Частинами другою та третьою статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Отже, суд вважає, що понесені позивачем витрати на оплату послуг з утримання будинків були обов`язковими, невідворотними і необхідними для підтримання технічних та санітарно-гігієнічних, естетичних характеристик спільного майна, а тому підлягають поділу між співвласниками.

Позивач довів те, що за період із січня 2020 року до листопада 2024 року він сплати ТОВ «Житлорембудсервіс» кошти в сумі 29040,58 грн.

Оцінюючи доводи відповідача з приводу того, що заочним рішенням суду по справі 524/2035/21 із відповідача були стягнуті кошти, суд відзначає наступне.

З досліджених судом матеріалів цивільної справи 524/2035/21 вбачається, що ОСОБА_1 були заявлені вимоги про стягнення половини витрат, понесених на оплату послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_4 за період із 01.08.2018 до 01.04.2020, тобто послуги нараховані за березень 2020 року включно(т.1, а.с. 14)

Крім того, суд приймає до уваги те, що 15.11.2024 відповідач відчужила право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .

Відтак, з урахуванням наведених обставин, суд вважає, що в межах даної справи підлягають розподілу понесені позивачем витрати за період із квітня 2020 року до 15.11.2024, що становить 27514,42 грн. Отже, частка відповідача у вказаних витратах становить 13757,21 грн.

Судом також враховано те, що з 28.12.2023 ОСОБА_1 набув право власності на 1/2 частку у праві власності на приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала відповідачу.

З цих підстав, суд вважає безпідставними вимоги позивача в частині розподілу витрат на послуги ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» із січня 2024 року до листопада 2024 року.

З огляду на викладе, сума сплачених позивачем коштів на оплату послуг ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс», яка підлягає розподілу між співвласниками становить 9600,19 грн, а відтак, частка відповідача у вказаних витратах становить 4800,10 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині і вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача кошти в сумі 18557,31 грн у рахунок повернення сплачених позивачем коштів на утримання спільного майна.

З урахуванням викладених судом висновків, суд частково задовольняє позов, на 9.73%

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує судові витрати в сумі 186.55 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп: НОМЕР_2 кошти у рахунок повернення сплачених позивачем коштів на утримання спільного майна в сумі 18557,31 грн та судові витрати в сумі 186.55 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ