Справа № 703/2711/25
4-с/703/6/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Волосовського В.В.,

за участю секретаря судового засідання Похітон Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Холодняк В.М., звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначив, що в провадженні зазначеного відділу ДВС перебувало на виконанні виконавче провадження №312153 щодо примусового виконання постанови Смілянського міського суду Черкаської області № 11АО від 30.12.1996 року про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/4 неоподатковуваного мінімуму доходу громадян па дитину щомісячно, починаючи з 26 грудня і до повноліття синів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 довідався про те, що на

підставі постанови державного виконавця Смілянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Валової І.В. № АМ213105 від 15.07.2005 року реєстратором Смілянська державна нотаріальна контора накладено арешт на все невизначене належне йому майно. Об`єкт обтяження: невизначено все майно, адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 , додаткові відомості виконавчий лист №11АО від 30.12.1996 року виданий Смілянським міськрайонним судом.

ОСОБА_1 звернувся із заявою до Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області ЦМУМЮ (раніше даний відділ мав назву Смілянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області), із заявою про зняття арешту з належного йому нерухомого майна.

Листом № 35323/26.13-43 від 30.04.2025 року Відділ Державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області повідомив, що у даному Відділі ДВС на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 за номером ВП 312153. Виконавче провадження завершене 28.12.2009 року державним виконавцем на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та вказане виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання. Роз`яснено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Водночас представник заявника зауважив, що згідно п.8 4.8 ст.49 Закону України №606-Х1У від 21.04.1999 «Про виконавче провадження» (в редакції Закону який діяв на час закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Із зазначеного слідує, що виконавче провадження за матеріалами якого з ОСОБА_1 проводилися стягнення аліментів на утримання дітей завершено у зв`язку з фактичним виконанням рішення за яким проводилися стягнення.

Таким чином, при закінченні виконавчого провадження № 312153 державний виконавець мав виконати норми Закону України «Про виконавче провадження», а саме припинити обтяження на майно, яке діяло за постановою державного виконавця АМ213105 від 15.07.2005 року.

Заявник вважає, що державний виконавець приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження не виконав належним чином своїх обов`язків, оскільки не вирішив питання про зняття арешту з майна боржника, що суперечить законодавству про виконавче провадження та порушує його майнові права, оскільки наявність арешту обмежує його право на вільне розпорядження майном.

Таким чином, на сьогоднішній день існує арешт майна, який порушує майнові права заявника ОСОБА_1 , а саме порушує право останнього на вільне володіння та розпорядження належним йому нерухомим майном.

Враховуючи наведене просив зобов`язати уповноважених осіб Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт нерухомого майна належного ОСОБА_1 , накладений па підставі постанови державного виконавця АМ213105 від 15.07.2005 року у виконавчому провадженні № 312153, реєстраційний номер обтяження у Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 2208286.

Розгляд скарги призначено судом на 19 травня 2025 року.

У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин.

Від представника заявника адвоката Холодняка В.М. надійшло клопотання про розгляд справи без участі заявника та його уповноваженого представника.

Представник відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання також не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності стягувача, боржника та державного виконавця, які не з`явилися в судове засідання.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявника, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Смілянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Валової І.В. про арешт майна боржника № АМ213105 від 15.07.2005 року реєстратором Смілянська державна нотаріальна контора накладено арешт на все невизначене майно належне ОСОБА_1 . Об`єкт обтяження: невизначено все майно, адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 , додаткові відомості виконавчий лист №11АО від 30.12.1996 року виданий Смілянським міськрайонним судом. Вказане підтверджується відомостями інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 425373515 від 05 травня 2025 року (а.с. 11).

З листа відділу ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 35323/26.13-43 від 30.04.2025 року адресованого заявнику ОСОБА_1 на запит останнього про зняття арешту, вбачається, що у відділі державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 за номером ВП 312153. Виконавче провадження завершене 28.12.2009 року державним виконавцем на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас вказане виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання. Роз`яснено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду (а.с. 12).

Згідно копії постанови Смілянського міського суду Черкаської області від 30 грудня 1996 року по справі № 11-АО/97 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/4 неоподатковуваного мінімуму доходу громадян на дитину щомісячно, починаючи з 26 грудня і до повноліття синів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 10).

Згідно з положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зазначає, що розділом VII ЦПК України передбачений порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Звернення з вимогами про скасування арешту на майно в порядку позовного провадження можливе лише для осіб, які не є стороною виконавчого провадження (спадкоємців, іпотекодержателів, осіб, які вважають себе власниками майна тощо), адже такі вимоги будуть пред`являтися не в межах процедури контролю за виконанням судового рішення, а як різновид негаторного позову.

До подібного за змістом висновку стосовно підсудності та порядку розгляду спорів стосовно скасування арешту на майно за зверненням боржника у виконавчих провадження, дійшов і Верховний Суд у постанові від 02 січня 2020 року у справі №201/10187/18.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

В силу ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, у тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

За змістом ч. 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

У пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено, що рішення суду, яке було підставою існування виконавчого провадження щодо заявника ОСОБА_1 , на примусовому виконанні не перебуває, виконавче провадження в межах якого було накладено арешт завершене державним виконавцем 28.12.2009 року на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та вказане виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання.

Водночас згідно п.8 4.8 ст.49 Закону України №606-Х1У від 21.04.1999 «Про виконавче провадження» (в редакції Закону який діяв на час закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Із зазначеного слідує, що виконавче провадження за матеріалами якого з ОСОБА_1 проводилися стягнення аліментів на утримання дітей завершено у зв`язку з фактичним виконанням рішення за яким проводилися стягнення.

Таким чином, при закінченні виконавчого провадження № 312153 державний виконавець мав виконати норми Закону України «Про виконавче провадження», а саме припинити обтяження на майно, яке діяло за постановою державного виконавця АМ213105 від 15.07.2005 року.

Однак арешт майна протягом тривалого часу продовжує бути чинним, що позбавляє власника на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №817/928/17, викладеного у постанові від 27 березня 2020 року, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Зважаючи на відомості про знищення матеріалів виконавчого провадження у зв`язку зі спливом передбаченого строку їх зберігання в архіві виконавчих органів, можливість вирішення питання зняття арешту в позасудовому порядку відсутня, що чинить перешкоди для реалізації права власності заявника.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Викладене дає підстави для висновку про правомірність дій державного виконавця в частині накладення арешту на майно боржника під час вчинення ним виконавчих дій на виконання рішення суду про стягнення аліментів, однак, під час його закінчення державним виконавцем всупереч вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року не було знято арешт, накладений на майно боржника.

Таким чином, слід зобов`язати відділ державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області зняти арешт з належного ОСОБА_1 нерухомого майна, накладений постановою державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби № АМ213105 від 15.07.2005 року у виконавчому провадженні № 312153 про арешт майна боржника.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, та керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт нерухомого майна належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ), який був накладений па підставі постанови державного виконавця АМ213105 від 15.07.2005 року у виконавчому провадженні № 312153, реєстраційний номер обтяження у Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 2208286.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В.В. Волосовський