КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Скрипчуком Микитою Євгеновичем на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначав, що позивач та відповідачка перебувають у шлюбі з 12.08.1995 року, шлюб зареєстрований Жовтневим відділом запису актів громадського стану м. Луганськ.

За час перебування у шлюбі у подружжя народилось п`ять дітей, всі діти наразі є повнолітніми.

Спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося з причини відсутності взаємопорозуміння, різними поглядами подружжя на сімейне життя та ведення спільного господарства, вважає подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. У зв`язку з чим просить суд розірвати шлюб.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила, що проти розірвання шлюбу заперечує, просила надати строк на примирення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року було зупинено провадження у вказаній цивільній справі, сторонам надано строк на примирення до 17 березня 2025 року.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12 серпня 1995 року Жовтневим відділом запису актів громадянського стану м. Луганськ, актовий запис № 640 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не встановив дійсні обставини справи та не навів достатнього обґрунтування щодо підстав розірвання шлюбу.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 12.08.1995 року, шлюб зареєстрований Жовтневим відділом запису актів громадського стану м. Луганськ (а.с. 8).

У суді першої інстанції встановлено, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю. Сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків.

Згідно з частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, у частині 1 якої визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Аналізуючи норми діючого законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо, тому суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та наявність підстав для розірвання шлюбу правомірними, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Окрім зазначеного, слід звернути увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Оскільки, відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З урахуванням того, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу була б примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

За таких обставин, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки примушування позивача до шлюбних відносин суперечить нормам цивільного законодавства України.

При цьому, колегія суддів ураховує, що із позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_2 звернувся у червні 2024 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року було зупинено провадження у цивільній справі, сторонам надавався строк на примирення до 17 березня 2025 року. Однак, станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції примирення між сторонами не відбулося. У апеляційного суду відсутні підстави вважати, що сторони примирились і на час апеляційного перегляду справи.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Скрипчуком Микитою Євгеновичем залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 16 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома