Провадження №: 2/755/2180/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 13 травня 2021 року № 3 в загальному розмірі 29 835,30 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 700,00 грн, заборгованість за відсотками - 21 135,30 грн, та судові витрати, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн та витрат на оплату судового збору у розмірі

2 422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 на підставі заявки на отримання кредиту № 3, сформованої з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, укладено договір про надання споживчого кредиту

№ 3, який вчинено в електронній формі та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» зобов`язання відповідно до договору виконав у повному обсязі, надав позичальнику грошові кошти у розмірі 8 700,00 грн, однак належного зустрічного виконання зобов`язань за договором не отримав.

05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 556/ФК-22, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 13 травня 2021 року № 3, укладеним між ТОВ «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Позивач зазначає, що набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 13 травня 2021 року № 3 в розмірі 29 835,30 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 8 700,00,00 грн, заборгованість за відсотками - 21 135,30 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 29 835,30 грн та судові витрати.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Задоволено клопотання ТОВ «Діджи Фінанс» про витребування доказів, витребувано у АТ «Перший Міжнародний Український Банк» первинний банківський документ (виписку по рахунку, платіжна інструкція, меморіальний ордер, тощо), як доказ перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , за № НОМЕР_1 в сумі 8 700,00 грн на виконання умов кредитного договору від 13 травня 2021 року № 3.

06 січня 2025 року (передано судді Хромовій О.О. 20 січня 2025 року) до суду надійшло клопотання представника позивача ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенка М.Е., про витребування доказів, а саме: просив витребувати в АТ «Перший Міжнародний Український Банк» відомості про перерахування коштів ТОВ «Компані Інвест Фінанс» (попередня назва - ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс») на користь ОСОБА_1

30 січня 2025 року (вхід. № 5776) до суду від адвоката Бабур О.П. надійшла заява про вступ у справу, як представника відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенка М.Е., про витребування доказів відмовлено.

17 лютого 2025 року (вхід. № 9034) до суду від АТ «ПУМБ» на виконання вимог ухвали від

13 грудня 2024 року надано інформацію. Зокрема, банком повідомлено, що за наданими даними отримувача банк не може надати інформацію, у зв`язку із відсутністю повного переліку даних, які б надавали можливість здійснити ідентифікацію платежу. Договір від 13 травня 2021 року № 3 в банку не укладався, банківська платіжна картка № НОМЕР_1 не емітована АТ «ПУМБ». Також з метою отримання інформації рекомендовано звернутися до банку-еквайра, який обслуговує отримувача коштів.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження, що двічі направлявся за адресою відомого місця проживання відповідача, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі

№ 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 у справі № 2-6236/11, провадження № 61-6596ск20, сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Також 04 серпня 2025 року на офіційному веб-сайті Судової влади України розміщено оголошення про розгляд Дніпровським районним судом міста Києва цивільної справи № 755/21550/24 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідачеві роз`яснено процесуальні права та встановлено процесуальні строки.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

До матеріалів справи долучено копію Оферти І. «Пропозиція укласти електронний договір» від

13 травня 2021 року та ІІ «Заява про прийняття оферти (акцепт) на умовах: сума кредиту - 8 700,00 грн, термін кредиту - 30 днів, процентна ставка - 1,14 % в день, річна процентна ставка - 416,1 % річних.

Крім того, позичальник підтвердив, що вивчив умови оферти, Правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, на умовах кредитної лінії ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС», розміщених на сайті: https://cashberry.com.ua, та свідомо приймає пропозицію укласти електронний договір на запропонованих і погоджених з ним умовах, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до Договору про надання споживчого кредиту від 13 травня 2021 року № 3, укладеного між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого товариство зобов`язувалося надати позичальникові кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього договору та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума на який надається кредит - 8 700,00 грн, строк надання кредиту - 30 календарних днів (пункти

1.1, 1.2,1.3 кредитного договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом за процентною ставкою 1,14 % від суми кредиту в межах строку кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 416,1 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору складає 11 675,40 грн (пункти 1.4, 1.6, 1.7 кредитного договору). Водночас, пунктом

3.1 кредитного договору встановлено, що нарахування процентів за цим договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування.

Згідно із пунктом 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту.

Також пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено за ініціативою позичальника на кількість днів, визначену у пункті 1.3 кредитного договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження.

Укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальником через веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу в особистий кабінет (пункт 9.1 кредитного договору).

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту та Паспорт споживчого кредитування, що надано позичальнику до укладення цього договору. Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких, розміщений на сайті товариства (пункт 9.2 кредитного договору).

У пункті 9.10 кредитного договору сторони погодили, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Цей договір укладається шляхом направлення його тексту до Особистого кабінету позичальника та/або на електронну адресу позичальника для ознайомлення та підписання. Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється позичальнику на номер мобільного телефону, повідомлений товариству в ІТС товариства/ зазначений у договорі. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі цього договору.

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 13 травня 2021 року

№ 3, загальна вартість кредиту складає 134,2 % від суми кредиту або 11 675,40 грн та включає в себе: 1. Проценти за користування кредитом, які складають 34,2 % від суми кредиту або 2 975,40 грн;

2. Суму (тіло) кредиту в розмірі 8 700,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 416,1 %.

Також в матеріалах справи міститься Додаткова угода від 12 червня 2021 року про зміну умов договору від 13 травня 2021 року № 3, відповідно до якої ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 узгодили, що за умови сплати позичальником кредиту в строк до 12 червня 2021 року фактично нарахованих процентів по договору від 13 травня 2021 року № 3 в сумі 1 389,00 грн, сторони дійшли згоди змінити пункти 1.2, 1.3 договору, зокрема, погодили, що кредит надається строком до 26 червня 2021 року.

Відомостей про підписання Додаткової угоди від 12 червня 2021 року про зміну умов договору від 13 травня 2021 року № 3 підписами сторін матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування ними, якщо інше не встановлено договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що договір про надання споживчого кредиту від 13 травня 2021 року № 3 укладено в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Так матеріали справи містять копію договору про надання споживчого кредиту від 13 травня

2021 року № 3, графік платежів, який є додатком до вказаного договору, додаткову угоду від

12 червня 2021 року, і копію пропозиції (оферту) укласти електронний договір, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису.

Водночас, до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать про підписання вказаних документів позичальником.

Вказані документи не підписані ОСОБА_1 , у тому числі за допомогою електронного підпису. Водночас у справі відсутні достатні дані про те, що ОСОБА_1 підписав ці документи за допомогою одноразового ідентифікатора з використанням номеру телефону НОМЕР_2 .

Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

У постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором Верховний Суд зазначив, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

На підтвердження виконання кредитором зобов`язань за договором ТОВ «Діджи Фінанс» надано підтвердження АТ «ПУМБ», яким ТОВ «ФК Інвест Фінанс» повідомлено, що АТ «ПУМБ» в рамках співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за Договором про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток від 01 жовтня 2021 року № 095/02, підтверджує зарахування коштів згідно даних у Додатку до цього листа.

Вказаного додатку до матеріалів справи не долучено.

Водночас, в матеріалах справи міститься Витяг з Додатку до листа від 02 серпня 2024 року

№ КНО-/55, сформований 26 листопада 2024 року представником ТОВ «Компані Інвест Фінанс», відповідно до якого 13 травня 2021 року о 11-13 год. здійснено успішну транзакцію № 93 на суму 8 700,00 грн на картковий рахунок № НОМЕР_3 .

Разом із цим, ані з наданого позивачем підтвердження АТ «ПУМБ», ані з інших наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити, що цей переказ стосується саме відповідача. Вказане підтвердження АТ «ПУМБ» не є належним доказом на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів відповідачу за вказаним кредитним договором, а свідчить лише про проведення Банком платежу в системі на підставі договору з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс».

Зокрема, неможливо встановити належність картки № НОМЕР_3 саме відповідачу чи зазначення ним такого номеру картки під час оформлення заявки, кредитного договору, також відсутня будь-яка інформація щодо прив`язки цього переказу саме до кредитного договору від 13 травня 2021 року № 3.

На виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2024 року, Акціонерне товариство «Перший Міжнародний Український Банк» листом від 10 лютого 2025 року

№ КНО-07.8.5/1689БТ повідомлено, що Договір від 13 травня 2021 року № 3 в Банку не укладався, а банківська платіжна картка № НОМЕР_3 в банку не емітована.

Водночас, ТОВ «Діджи Фінанс» правом на подання уточненого клопотання про витребування доказів, з урахуванням інформації, викладеної у листв від 10 лютого 2025 року № КНО-07.8.5/1689БТ, не скористалося.

Отже, ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду належних і допустимих доказів на підтвердження надання відповідачу кредиту, в тому числі і шляхом перерахування відповідної суми коштів на картковий рахунок відповідача , зокрема, платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо. Також ТОВ «Діджи Фінанс» не надано виписки з особового рахунку по кредитному договору.

Наданий ТОВ «Діджи Фінанс» розрахунок заборгованості, який був складений позивачем не є належним та допустимим доказом надання відповідачу кредиту та наявності заборгованості за цим договором.

Таким чином, у справі відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 8 700,00 грн за договором № НОМЕР_3 , що у своїй сукупності свідчить про його неукладеність.

З огляду на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від

18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від

23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З матеріалів справи судом встановлено таке.

05 вересня 2022 року між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого клієнт зобов`язувався відступити фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язувався їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі, наведеній у Додатку № 1 до договору.

При цьому, в пункті 5.1.1 сторони договору факторингу погодили, що в строк до 60 робочих днів з моменту набрання реєстром прав вимоги чинності, клієнт зобов`язаний передати фактору документи, що підтверджують право вимоги, типовий перелік та вимоги до оформлення яких наведені в додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до витягу від 17 вересня 2024 року з додатку № 1 до Договору факторингу від

05 вересня 2022 року № 556/ФК-22, ТОВ «Компані інвест Фінанс» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 13 травня 2021 року № 3 на суму 29 835,30 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 700,00 грн, заборгованість за відсотками - 21 135,30 грн.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті

77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті

80 ЦПК України).

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. При цьому, позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року по справі

№ 755/18920/18.

Як встановлено з матеріалів справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту від 13 травня 2021 року № 3, а саме його підписання позичальником, погодження сторонами основних умов кредитування та надання позичальникові кредитних коштів на виконання умов такого договору.

Водночас, доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року по справі № 219/1704/17.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 05 грудня 2024 року № 4235-6661-3203-3129 про оплату судового збору на суму 2 422,40 грн.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 512, 514, 526, 549, 610, 611, 615, 629, 1054, 1081, 1082 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», статтями 12, 13, 49, 81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, 04112.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду виготовлено 12 вересня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова