Справа № 369/3779/24
Провадження № 2/369/1787/25
18.09.2025 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.
секретаря Гуленко Я.Є.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки та визнання права власності -
У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом про поділ земельної ділянки та виділ йому в натурі на праві власності окремий об`єкт нерухомості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті його батька - ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно житловий будинок та земельну ділянку, яку позивач прийняв та отримав свідоцтва про право на спадину за законом.
Іншим спадкоємцем ОСОБА_4 є його батько - ОСОБА_3 , який також подав заяву про прийняття спадщини, однак свої спадкові права не оформив та свідоцтва про права на спадщину за законом не отримав.
Однак, внаслідок бойових дій військ російської федерації на території Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, житловий будинок по АДРЕСА_1 , успадкований сторонами після смерті ОСОБА_4 , згорів внаслідок влучання боєприпасів 30.03.2022 р., що підтверджується актом обстеження від 28.04.2022 року. З метою отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, він подав відповідну заяву через додаток «Дія» та комісією виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області проведено обстеження житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Оскільки земельна ділянка, на якій був розташований знищений будинок, перебуває у спільній частковій власності сторін, а відповідач не вчиняє дій щодо отримання компенсації у зв`язку зі знищенням будинку, позивач обмежений у розпорядженні належною йому часткою земельної ділянки, а саме - будівництво будинку має здійснюватися на земельній ділянці, яка перебуває у спільній часткові власності сторін та щодо якої відсутній встановлений співвласниками порядок користування.
Тож, оскільки відповідач у позасудовому порядку відмовляється поділити майно, позивач вважає за необхідне здійснити поділ земельної ділянки шляхом виділу йому належної частини в натурі.
Позивач просить суд:
-визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0, 0912 га, цільове призначення (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 ;
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 березня 2024 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
06 березня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта та матеріали цивільної справи № 369/3779/24.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2025 р. відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 16 липня 2025 року.
16 липня 2025 року від представника позивача надійшли пояснення по справі з урахуванням висновку експертизи, у яких позивач просить здійснити поділ земельної ділянки згідно варіанту 3 (додаток 3 до висновку), запропонованого експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі позивача та представника.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи повідомлена належним чином. Ухвалу про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками відповідачу направлено на адресу зареєстрованого проживання. Конверти повертались з відміткою «за закінченням терміну зберігання, адресат відсутній», що відповідно до ст.128 ЦПК України є належним повідомленням. Також виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на сайті суду.
Відповідно до положень ч. 8ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступних висновків.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 р. у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 .
Спадкоємцями померлого є: його син ОСОБА_2 та його батько ОСОБА_3 .
Позивач прийняв спадщину після батька та отримав свідоцтва про право на спадину за законом:
-на частку житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-421 від 29.11.2022 р., видане державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори);
Батько померлого ОСОБА_3 також подав заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , однак свої спадкові права не оформив та свідоцтва про права на спадщину за законом не отримав, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 158/2021, яка надійшла з Вишневої державній нотаріальній контори.
Судом встановлено, що внаслідок бойових дій військ російської федерації на території Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, житловий будинок по АДРЕСА_1 , успадкований сторонами після смерті ОСОБА_4 , згорів внаслідок влучання боєприпасів 30.03.2022 р., що підтверджується актом обстеження від 28.04.2022 р.
Як зазначає позивач, з метою отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, ним подано відповідну заяву через додаток «Дія» та комісією виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області проведено обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 , однак йому на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку загальною площею 94 кв.м. по АДРЕСА_1 . Оскільки земельна ділянка, на якій був розташований знищений будинок, перебуває у спільній частковій власності сторін, а відповідач ігнорує пропозиції щодо поділу земельної ділянки, позивач обмежений у розпорядженні належною йому часткою земельної ділянки, оскільки без погодження відповідача не може отримати компенсацію на відбудову знищеного житлового будинку.
Правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України визначені Законом України «Про та компенсацію за пошкодження знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України».
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про та компенсацію за пошкодження знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна є: фізичні особи - громадяни України, які є власниками пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна.
У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону у разі якщо знищений об`єкт нерухомого майна перебуває у спільній власності, заява про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна може бути подана кожним співвласником окремо або одним із співвласників такого об`єкта. Заява, подана одним із співвласників, вважається поданою всіма співвласниками за відсутності заперечень інших співвласників. Такі заперечення подаються співвласниками до Реєстру пошкодженого та знищеного майна в порядку, визначеному частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону компенсація за знищений об`єкт нерухомого майна надається шляхом надання грошових коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок отримувача компенсації із спеціальним режимом використання для фінансування будівництва будинку садибного типу, садового або дачного будинку. Такий рахунок відкривається на ім`я отримувача компенсації.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону розмір компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, який перебуває у спільній власності двох та більше отримувачів компенсації, визначається пропорційно до розміру частки, яка належить відповідному співвласнику.
ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку загальною площею 94 кв.м. по АДРЕСА_1 .
Відтак, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону розмір належної ОСОБА_2 компенсації має визначатись пропорційно до розміру його частки.
У даному випадку відповідно до Закону компенсація надається шляхом надання грошових коштів для фінансування будівництва будинку.
Тобто, будівництво будинку має здійснюватися на земельній ділянці, яка перебуває у спільній часткові власності сторін та щодо якої відсутній встановлений співвласниками порядок користування.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
За правилами ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно зі ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
За приписами ч. 1 ст. 1298 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Таким чином, виходячи з того, що відповідач прийняв спадщину у відповідності до вимог ст. 1269 Цивільного кодексу України, вона належить йому з часу відкриття спадщини.
При цьому, законодавцем не встановлено конкретного кінцевого строку для звернення спадкоємця, який прийняв спадщину, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
За приписами ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відтак, успадковане після ОСОБА_4 майно належить сторонами на праві спільної часткової власності по частки.
Згідно зі ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
У відповідності до ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до ч.ч. ст. 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Згідно з ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку.
Частинами 3, 4 ст. 88 Земельного кодексу України встановлено, що учасник встановлено, що спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Крім того у висновку зазначається, що у зв`язку зі знищенням будинку на 100 % та руйнуванням розміщеного на земельній ділянці сараю на 50 % без можливості реконструкції, експерти вважають земельну ділянку вільною від забудови.
Наведене узгоджується також з актом обстеження від 28.04.2022 р., складеним комісією виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області.
У додаткових поясненнях, поданих до суду, позивач просив здійснити поділ земельної ділянки згідно варіанту 3 (позначена на додатку № 3 до висновку як S1).
Від відповідача жодних пропозицій щодо варіантів поділу або ж заперечень щодо поділу земельної ділянки не надходило, будь-яких доводів стосовно вибору варіанту поділу земельної ділянки не зазначив, клопотання про призначення експертизи з метою визначення інших варіантів поділу будинку не заявляв.
Спірне майно, відповідно до даних правовідносин, належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.
Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 дійшов висновку, що на відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.
Відтак, суд визнає заявлені позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Приймаючи до уваги предмет позову, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру згідно ціни позову 5 094, 83 грн. та за дві немайнові вимоги - 2 422, 40 грн. відповідно до Закону України «Про судовий збір» за ставками судового збору станом на 01.01.2024 р.
Також позивачем понесені витрати за проведення судової експертизи у сумі 24 475, 29 грн.
Загальна сума витрат складає 31 992, 52 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 206, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки та визнання права власності задовольнити.
- виділити в натурі ОСОБА_2 в окремий об`єкт нерухомості на праві власності земельну ділянку (із земельної ділянки площею 0, 1824 га) цільове призначення (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 загальною площею 0, 0912 га. (позначена на додатку № 3 до висновку як S1), лінії розподілу проходять:
від точки Р1 довжиною 6, 66 м до точки Р2, від точиу Р2 ловжиною 8, 99 м до точки Р3, від точик Р3 довжитною 14, 54 м. до точки Р4, від точки Р4 довжиною 5, 53 м до точки 7, від точки 7 довжиною 3, 64 м до точки 8, від точки 8 довжиною 33, 84 м до точки 9, від точки 9 довжиною 15, 65 м до точки 10, від точки 10 довжиною 4, 00 м до точки 11, від точки 11 довжиною 26, 99 м до точки 12, від точки 12 довжиною 11, 73 м до точки 13, від точки 13 довжиною 3, 89 м до точки 14, від точки 14 довжиною 0, 91 м до точки 15, від точки 15 довжиною 9, 61 м до точки 16, від точки 16 довжиною 0, 75 м до точки Р1.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0, 0912 га, цільове призначення (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 31 992, 52 грн. (тридцять одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дві грн. 52 коп.).
Інформація про позивача:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Інформація про відповідача:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18 вересня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ