КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 363/2034/25 Головуючий у суді першої інстанції - Шубочкіна Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», поданою представником Романенком Михайлом Едуардовичем, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шубочкіної Т.В., у місті Вишгород, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У квітня 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №8 від 14 січня 2021 року у розмірі 20 984,50 грн; судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн;

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що зареєструвавшись у власному кабінеті на сайті ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» 07 квітня 2021 року відповідач з використанням сервісу online-кредитування подала заявку № 8 на отримання кредиту в розмірі 5 000 грн. Кредитний договір укладений у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового паролю.

ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» перерахувало відповідачці на її банківську картку кредитні кошти.

Таким чином, кредитодавець виконав зобов`язання за кредитним договором від 14 січня 2021 року. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим в останньої виникла заборгованість у розмірі 20 984,50 грн.

05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, згідно якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступило право вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідачки за кредитним договором №8 від 14 січня 2021 року.

Крім того, позивач зазначив, що було вжито заходів щодо досудового врегулювання спору між сторонами. Відповідачці 30 жовтня 2023 року направлялась досудова вимога про сплату заборгованості за Кредитним Договором №8 від 14 січня 2021 року Вих.№-АВ та встановлювався відповідний термін для виконання вказаного зобов`язання до 30 листопада 2023 року.

Оскільки відповідачка у добровільному порядку не виконує взяті на себе за кредитним договором зобов`язання позивач був вимушений звернутися до суду для врегулювання спірного питання у судовому порядку.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської областівід 20 червня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс».

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що факт зарахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника не входить до компетенції первісного кредитора.

Звертає увагу, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надав суду документи, щодо надання кредитних коштів позичальнику, а саме: кредитний договір, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом, деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором №8 від 14 січня 2021 року та інформаційну довідку вих. № 62/4217/12 від 14 грудня 2022 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке є оператором системи платежів «Platon», про перерахування 14 січня 2021 року на картку відповідача № НОМЕР_1 , зазначену нею у заяві позичальника №8 від 14 січня 2021 року суму в розмірі 5 000 грн.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували належне виконання відповідачем зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості.

04 серпня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що позивачем в апеляційній скарзі не наведено жодного доказу щодо незаконності оскаржуваного рішення. Вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки ТОВ «Діджи Фінанс» не довів факту укладення кредитного договору у спосіб, передбачений ст. 638 ЦК України та матеріали справи не містять електронної ідентифікації згідно Закону України «Про електронні довірчі послуги», а також належним чином створеного і підтвердженого електронного договору з кваліфікованим електронним підписом чи іншим ідентифікатором, ані доказів тримання коштів.

Крім того заперечує факт належності банківської картки на яку було перераховано 5000 грн. саме їй. Також зазначає, що вона вказаними коштами не користувалася і тому не має обов`язку їх повертати та платити відповідні проценти за їх користування.

Вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо не доведення позивачем належними та допустимими доказами факт укладення нею кредитного договору №8 від 14 січня 2021 року та отримання саме нею грошових коштів у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за змістом дослідженої паперової копії договору про споживчий кредит №8 від 14 січня 2021 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», як первісний кредитор, взяв на себе обов`язок на умовах, визначених договором, надати ОСОБА_1 як позичальнику, кредит, а позичальник зобов`язався його повернути, сплатити проценти за користування кредитом.

Сума кредиту становить 5 000,00 грн, кредит надається строком на 14 днів (п. 1.1-1.3 договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом. Нарахування здійснюються в межах строку кредитування, передбаченого п. 1.3 договору; в межах строку, на який було продовжено строк кредитування за домовленістю сторін, якщо інший розмір процентної ставки не передбачено відповідною додатковою угодою (п. 1.4 договору).

За п. 1.5-1.7 договору мета отримання кредиту споживчі цілі, орієнтовна реальна річна процентна ставка 624,15% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту 6 197 грн.

Відповідно до п. 4.1-4.2 договору строк кредитування може бути продовжений за ініціативою позичальника на кількість днів, передбачену п. 1.3 договору. Пропозиція позичальника щодо продовження строку кредитування вчиняється шляхом здійснення платежу на користь кредитодавця у розмірі нарахованих та не сплачених на дату платежу процентів. Відповідь позикодавець може надати протягом 24 год. Якщо позичальник, вчинивши наведені дії, не бажає продовжувати строк кредитування, він повинен повідомити про це позикодавця через особистий кабінет або поштову скриньку. За відсутності відповідного повідомлення дії позичальника розцінюються як пропозиція до продовження строку кредитування.

Суду також надано паперові копії документів, що за доводами позивача, укладені в електронній формі, а саме додаткові угоди до договору від 28 січня 2021 року, 23 лютого 2021 року, а також оферта, в якій відображені основні умови кредитування та вказано, що з ОСОБА_1 укладений кредитний договір №8 від 14 січня 2021 року та вона може отримати його паперову копію за запитом від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс».

Згідно з копією додаткової угоди до договору №8 від 14 січня 2021 року про зміну умов договору від 28 січня 2021 року, сторони дійшли згоди змінити умови договору, а саме у разі сплати позичальником до 28 січня 2021 року нарахованих процентів в сумі 125,00 грн, строк кредитування встановлюється до 11 лютого 2021 року, знижена процентна ставка в розмірі 1,71% на день діє в межах нового строку надання кредиту, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить повне погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.

Згідно з копією додаткової угоди до договору №8 від 14 січня 2021 року про зміну умов договору від 23 лютого 2021 року, сторони дійшли згоди змінити умови договору, а саме у разі сплати позичальником до 23 лютого 2021 року нарахованих процентів в сумі 1 197,00 грн, строк кредитування встановлюється до 09 березня 2021 року, знижена процентна ставка в розмірі 1,71% на день діє в межах нового строку надання кредиту, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить повне погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.

Досліджені судом паперові копії електронних договору, додаткових угод, відомостей про застосування відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором не містять.

Відповідно до інформаційної довідки №62/2426/12 від 14 грудня 2022 року перераховано на рахунок № НОМЕР_1 5 000,00 грн.

З відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №8 вбачається, що кредитором нарахування проведені в період із дати видачі кредиту 14 січня 2021 року та до 23 серпня 2021 року.

05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», як клієнтом, та ТОВ «Діджи Фінанс», як фактором, укладений Договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Права вимоги до нового кредитора переходять з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог (пункт 4.1 договору факторингу №556/ФК-22).

Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору факторингу №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 20 984,50 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 984,50 грн заборгованість за відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що за відсутності належних та допустимих доказів укладення 14 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 договору №8 від про надання споживчого кредиту (кредитного договору) та виконання ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, тобто існування у ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» права вимоги до ОСОБА_1 на момент відступлення права вимоги за договором факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, суд дійшов висновку про те, що позов ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню..

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, позивач посилався на те, що 14 січня 2021 року ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/ подала заявку на отримання кредиту, зареєструвавшись у власному кабінеті на відповідному сайті та прийнявши умови кредитного договору за допомогою одноразового паролю, на підставі чого отримала кредит в розмірі 5 000 грн.

На підтвердження надання відповідачу та зарахування на її банківську карту кредитних коштів в розмір 5 000 грн позивачем надано суду першої інстанції договір від 14 січня 2021 року № 8, роздруківку оферти та розрахунок заборгованості за договором кредитної лінії від 14 січня 2021 року № 8 за період з 14 січня 2021 року по 23 серпня 2021 року на ім`я відповідача, копію досудової вимоги від 30 жовтня 2023 року, що була адресована відповідачу про наявність у неї заборгованості по кредитному договору, копію витягу з договору факторингу від 05 вересня 2022 року № 556/ФК-22.

Разом з тим, як зазначив суд першої інстанції, та з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, позивачем не надано належного доказу того, що заявлена сума кредитних коштів в розмірі 5 000 грн була перерахована на картковий рахунок саме відповідачки у справі ОСОБА_1 ..

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» не є належним доказом на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів ОСОБА_1 та свідчить лише про проведення Банком платежу в системі на підставі договору з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс».

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що інформація щодо здійснення цієї транзакції зберігається у первісного кредитора ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та в самій платіжній системі банку партнера АТ «Приват Банк». Дані платіжної картки введеної позичальником автоматично зашифровуються та відображається тільки частина цифр, з метою захисту конфіденційної інформації відповідно до ч. 1, 2 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок суду першої інстанції відповідає матеріалам справи, в яких відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 5 000 грн. за договором від 14 січня 2021 року № 8 про надання споживчого кредиту.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи у розділі відомостей про позичальника в договорі про надання споживчого кредиту № 8 від 14 січня 2021 року зазначено прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , адресу її проживання, ідентифікаційний код та серію і номер паспорта.

Однак, кредитний договір не містить відомостей про одноразовий ідентифікатор, який має бути згенерований при підписанні відповідачкою ОСОБА_1 цього договору.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів здійснення безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, у зв`язку з чим позов ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за договором споживчого кредиту № 8 від 14 січня 2021 року, не підлягає задоволенню.

Щодо оцінки договору факторингу від 05 вересня 2022 року № 556/ФК-22, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс», згідно якого останній отримав право вимоги за кредитним договором №8 від 14 січня 2021 року колегія суддів зазначає, що такий договір не оспорюється сторонами та не є предметом розгляду у цій справи, а тому висновки суду першої інстанції щодо цього не впливають на правильність вирішення спору по суті.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», подану представником Романенком Михайлом Едуардовичем, залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська Фінагеєв В.О.