Справа № 133/2308/24
Провадження № 22-ц/801/2055/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 рокуСправа № 133/2308/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України»,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 липня 2025 року, постановлену під головуванням судді Дем`янової Ж. М. у залі суду в м. Козятин,

у справі № 133/2308/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

встановив:

Короткий зміст вимог

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

21.01.2025 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області виданий судовий наказ за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послугу розподілу природного газу та судового збору.

27.05.2025 боржник подала до суду заяву про скасування судового наказу, мотивуючи її тим, що вимоги ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо стягнення заборгованості є безпідставними, оскільки будь-якої заборгованості перед товариством вона не має. Крім того, заявниця зазначила, що строк на подання заяви про скасування судового наказу нею не пропущено, оскільки про його існування вона дізналася лише 23.05.2025 з постанови Козятинського ВДВС про відкриття виконавчого провадження.

11.06.2025 ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області заяву про скасування судового наказу повернуто заявникові без розгляду з підстав пропуску строку, так як заявницею надано належних і допустимих доказів поважності причин пропущення процесуального строку, та не подано клопотання про поновлення строку.

07.07.2025 ОСОБА_2 повторно звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу від 21.01.2025 та поновлення процесуального строку на його оскарження, зазначивши, що копію ухвали суду вона не отримувала, а про прийняте рішення дізналася 30.06.2025 від свого представника адвоката Гурби М.В.

Ухвала суду першої інстанції

30.07.2025 ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку на скасування судового наказу від 21.01.2025 у справі № 133/2308/24 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявка про поновлення строку у справі № 133/2308/24 задоволенню не підлягає, так як заявниця не оскаржила ухвалу від 11.06.2025, якою попередню заяву повернуто без розгляду, та не надала нових підстав і доказів для поновлення строку. Оскільки строк, визначений ч. 1 ст. 170 ЦПК України, пропущено, а тому підстав для його поновлення відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2025 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 15 серпня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Сопрун В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 серпня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2025 року для розгляду цієї справи замінено суддю Сопруна В. В. та визначено склад колегії суддів: (суддя-доповідач) Войтко Ю. Б., судді Міхасішин І. В., Матківська М. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні її заяви про поновлення строку. Так, копію судового наказу від 21.01.2025 суд направив на її адресу лише 28.02.2025, проте вручення не відбулося, що підтверджується поштовим конвертом та довідкою про повернення відправлення. За даними Укрпошти, поштове відправлення повернуто до суду 19.03.2025, а тому скаржник не могла отримати судовий наказ 05.03.2025, як зазначено в ухвалі суду першої інстанції.

Заявниця дізналася про судовий наказ лише 23.05.2025 з повідомлення банку про арешт коштів (лист банку від 30.06.2025) і того ж дня звернулася до державного виконавця, отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження. Після цього вона отримала копію судового наказу з матеріалів виконавчого провадження, що підтверджується супровідним листом від 22.05.2025. До цього часу копія судового наказу їй не надавалася, і про його видачу судом заявниці не було відомо.

Водночас, ОСОБА_2 зазначає, що протягом 15 днів після отримання відомостей про судовий наказ звернулася до суду із заявою про його скасування, проте ухвалою від 11.06.2025 заява була повернута без розгляду через пропуск строку та відсутність клопотання про його поновлення. Ухвалу вона не отримала, про її існування дізналася від адвоката 30.06.2025. Повторно подана заява супроводжувалася клопотанням про поновлення строку та належними доказами. Таким чином, строк на подання заяви пропущено з поважних причин, а суд першої інстанції не врахував підстави для його поновлення.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи впродовж встановленого судом строку не надходив.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 травня 2019 року в справі № 760/6860/17-ц (провадження № 61-31915св18), наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника.

Згідно частини 1 статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 2 статті 171 ЦПК України передбачено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною 1 статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяв.

Главою 6 розділу 1 ЦПК України унормовано загальне застосування процесуальних строків у цивільному судочинстві. Так, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно із частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що право на звернення до суду, як складова права на судовий захист, не є абсолютним. Законодавець встановлює обов`язкові строки звернення до суду, дотримання яких є умовою реалізації цього права.

З положень статей 170 та 171 ЦПК України випливає, що суд не зобов`язаний безумовно поновлювати пропущений процесуальний строк лише за фактом звернення заявника з клопотанням, проте наділений правом поновлення строку за наявності поважних причин пропуску. У разі підтвердження заявником поважності причин пропуску, суд, дотримуючись процесуальних прав усіх учасників справи, може поновити строк.

Водночас закон покладає на суд обов`язок мотивовано обґрунтовувати рішення про поновлення строку, оскільки його безпідставне відновлення може порушити принцип юридичної визначеності.

Тобто, суд з урахуванням конкретних обставин справи повинен оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку і залежно від встановленого, - вирішити питання про поновлення або відмову в поновленні цього строку.

При цьому, слід зауважити, що обов`язок доказування власних доводів та обставин, на які посилається особа, за загальним правилом покладено на таку особу. Також доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як це передбачено приписами статті 81 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23) зазначила: «… поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду».

Отже, з наведеного убачається, що для задоволення клопотання особи про поновлення пропущеного процесуального строку необхідна наявність одночасно декількох складників:

- реальна перешкода або наявність ускладнюючих чинників, які об`єктивно позбавили заявника можливості вчасно звернутись до суду, тобто такі чинники перебували поза волею заявника;

- підтвердження належними і допустимими доказами ускладнюючих обставин, які призвели до пропуску процесуального строку;

- належна зацікавленість заявника у вчасній реалізації процесуальних прав;

- фактичне звернення до суду у найкоротші строки з моменту закінчення установленого процесуального строку.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, виходив з того, що клопотання про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу не підлягає задоволенню, так як заявник пропустив встановлений ч. 1 ст. 170 ЦПК України строк для подання заяви про скасування судового наказу. При цьому ухвала суду від 11.06.2025, якою попередню заяву було повернуто без розгляду, заявником не оскаржена, а будь-яких нових обставин чи доказів, які б свідчили про наявність поважних причин пропуску строку, не подано.

Однак, з таким висновком суду, колегія суддів погодитися не може, з огляду на таке.

Встановлено, що 21.01.2025 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу (а.с. 30).

Статтею 169 ЦПК України передбачено, що після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного.

Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються фізичній особі - боржнику на адресу, зазначену в документах, передбачених частиною шостою статті 165 цього Кодексу, а боржнику - юридичній особі чи фізичній особі підприємцю за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 272 ЦПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про до ставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц, та позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 12 січня 2023 року у справі № 591/3717/21, від 07 червня 2023 року у справі № 608/2667/20, вимогами процесуального закону передбачено, що повістка або судове рішення є врученими за наявності відповідної розписки або відмітки Укрпошти про відмову від отримання чи відсутність особи за адресою місця знаходження (місця проживання). Тобто, за наявності будь-яких інших відміток, зокрема таких як «за закінченням терміну зберігання», «інші причини» тощо, ці документи вважаються не врученими.

Як убачається з матеріалів справи, 28.02.2025 суд направив на адресу ОСОБА_1 копію судового наказу та заяву про його видачу з доданими документами (а.с. 31).

Однак, відповідно до трекінгу із сайту Укрпошта зі статусу відстеження поштового відправлення з штрих-кодом 939 вбачається, що 19.03.2025 поштове відправлення було повернуто до суду без вручення адресату з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 32, 34, 56).

Враховуючи, що копія судового наказу, яка направлялась на адресу боржника, була повернута до суду першої інстанції без її вручення адресату з довідкою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання», що не є належним підтвердженням вручення боржнику копії судового рішення, підстави вважати, що боржником пропущено строк, передбачений ч. 1 ст. 170 ЦПК України, відсутні, оскільки такий спливає через п`ятнадцять днів з дня вручення копії судового наказу.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні докази вручення заявнику (боржнику) ОСОБА_1 копії судового наказу.

Колегія суддів звертає увагу, що процесуальний строк на звернення із заявою про скасування судового наказу відраховується від моменту належного повідомлення боржника або від фактичного набуття ним відомості про виданий судовий наказ.

У справі надані документи, що підтверджують надсилання копії судового наказу (а.с. 31), проте з матеріалів справи, зокрема із довідки про причини повернення/досилання поштового відправлення (а.с. 32) вбачається, що поштове відправлення повернуто до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Таким чином відсутнє доказове підтвердження факту вручення копії судового наказу чи рекомендованого повідомлення ОСОБА_1 05.03.2025.

Отже, посилання суду першої інстанції на дату 05.03.2025, як на дату повідомлення заявниці є помилковим. У таких обставинах висновок про пропуск процесуального строку і відсутність підстав для його поновлення, винесений без належної оцінки вказаної довідки поштового відділення, є необґрунтованим.

Так, 11.06.2025 ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто без розгляду через пропуск процесуального строку та відсутність клопотання про його поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 ЦПК України суд повинен повернути заяву лише у разі відсутності підстав для поновлення строку, а оцінка поважності причин пропуску строку здійснюється саме при розгляді клопотання про його поновлення, а не при поверненні заяви без розгляду.

Ухвала суду від 30.07.2025, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку, формально констатує факт пропуску строку, не дає належної оцінки обставинам, на які посилалася заявниця, та наданим нею доказам. При цьому суд безпідставно послався на відсутність нових підстав і доказів для поновлення строку, оскільки попередньою ухвалою від 11.06.2025 заяву повернуто заявнику без розгляду, а отже питання судом про задоволення заяви про поновлення строку судом не вирішувалося.

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку є передчасними та необґрунтованими, оскільки не ґрунтуються на всебічному та повному дослідженні доводів сторін і поданих доказів, що порушує право заявниці на судовий захист і на реалізацію процесуального права на скасування судового наказу.

Колегія суддів зауважує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та дійшов помилкового висновку про повернення заяви про скасування судового наказу з підстав, що така подана після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 170 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, підстав для розподілу судових витрат немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 липня 2025 року скасувати, а вказану справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська