Провадження №22-ц/812/1809/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Миколаїв

Справа № 753/24680/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Повертайленко Ю.В.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС»

до

ОСОБА_1

про

стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 ,

на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену суддею Максютенко О.А. 22 серпня 2025 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 серпня 2025 року позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» заборгованість за кредитним договором № 1856638 від 02 березня 2020 року у сумі 10660 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати.

12 серпня 2025 року представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Єрмоленко А.В. звернулася до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якій просила стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

Представник відповідачки зазначала, що попередньо у відзиві на позовну заяву вона робила відповідну заяву про стягнення витрат на правничу допомогу та зазначала про те, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Представник позивача ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких просила відмовити в стягненні на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Зазначила, що відповідачем не надано усіх доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, зокрема детального опису послуг із зазначенням витраченого часу та обсягом виконаних робіт. Вказаний опис не надано ні під час розгляду справи, ні протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення суду.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд посилався на те, що фактичні витрати відповідача на професійну правничу допомогу не підтвердженні належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі представник відповідачки, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про необхідність надання доказів про фактичну сплату відповідачем витрат на правничу допомогу.

Зазначала, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, та отже компенсації підлягають не лише фактично сплачені витрати. Якщо сторони договору про надання правничої допомоги домовилися про оплату витрат у майбутньому, ці суми також мають бути відшкодовані. І надання до суду банківських документів про сплату адвокатського гонорару не є обов`язковою умовою для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В підтвердження зазначеного посилалась на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах ВС від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, від 02 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2025 року без змін.

Обґрунтовуючи відзив, зазначав, що представником відповідача не доведено, що витрати на професійну правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, більш того представником відповідача не надано детального опису послуг із зазначенням витраченого часу та обсягом виконаних робіт, що позбавляє суд можливості надати належну оцінку реальності таким витрат, а отже відсутні будь-які правові підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, у відзиві представник позивача просив стягнути з позивача на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися. Від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-V «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснювала адвокат Єрмоленко А.В. До заяви про ухвалення додаткового рішення представником відповідачки були надані докази надання правничої допомоги у розмірі 10 000 грн, а саме:

- договір про надання правової (правничої) допомоги від 15 березня 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Єрмоленко А.В., згідно якого клієнт зобов`язується сплатити виконавцеві гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі і на умовах, визначених договором, розрахунками до договору, актами виконаних робіт тощо;

- додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 26 травня 2025 року;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ №1113963 від 15 березня 2024 року адвоката Єрмоленко А.В.;

- акт №1 наданих послуг/виконаних робіт від 07 серпня 2025 року;

- розрахунок № 1 наданих послуг і витрат від 07 серпня 2025 року складений та підписаний сторонами. За змістом цього акту адвокат Єрмоленко А.В. надала ОСОБА_1 юридичні послуги на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 15 березня 2024 року на загальну суму 10000 грн та включає в себе: консультації щодо порядку стягнення заборгованості за кредитним договором, консультації щодо збору доказів 1 година на 1 000 грн; опрацювання наданих клієнтом матеріалів, ознайомлення з матеріалами судової справи - 3 години 3 000 грн; вивчення судової практики, аналіз норм права 1 година на 1000 грн; формування правової позиції, готування відзиву на позовну заяву 3 год. на 3000 грн; представництво в суді (подання/отримання документів) на 1500 грн; складання розрахунку та акту наданих послуг 0,5 год. на 500 грн.

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Єрмоленко А.В.

Звертаючись до суду з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача вказував, що їх у сума складає 10000 грн.

Колегія суддів вважає, що ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у справі яка розглядається, є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим.

Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді апеляційної інстанції та досягнення обумовленого між сторонами позитивного результату.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечував доведеність витрат на правничу допомогу. Зазначав, що представником відповідача не надано детального опису послуг із зазначенням витраченого часу та обсягом виконаних робіт та відсутні докази фактичної сплати відповідачем адвокату зазначеної суми гонорару.

Аналізуючи відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» щодо недоведеності у зв`язку відсутністю доказів щодо фактичної сплати та необґрунтованості витрат на правничу допомогу колегія суддів доходить висновку про помилковість такого твердження.

За обставинами цієї справи не виникає сумнівів, що при розгляді справи у суді першої інстанції відповідачу надавалася професійна правнича допомога адвокатом Єрмоленко А.В. на підставі договору від 15 березня 2024 року. Актом наданих послуг/виконаних робіт від 07 серпня 2025 року підтверджено надання послуг цим адвокатом саме відповідачці.

Верховним Судом сформовано підхід, який є усталеним та відповідає критеріям ЄСПЛ, про те, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів фактичної оплати вказаних послуг до моменту розподілу їх між сторонами у справі не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Відповідачем надано належні докази, які підтверджують надання їй послуг з надання правничої допомоги адвокатом Єрмоленко А.В.

Враховуючи часткове задоволення позову (42,37%), колегія суддів вважає, що заява відповідача щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 5763 грн., тобто пропорційно задоволеним вимогам відповідачки.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесену відповідачкою у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції слід зазначити наступне. В апеляційній скарзі представник відповідачки просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн. До апеляційної скарги надала докази надання правничої допомоги, а саме:

- договір про надання правової (правничої) допомоги від 15 березня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Єрмоленко А.В., згідно якого клієнт зобов`язується сплатити виконавцеві гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі і на умовах, визначених договором, розрахунками до договору, актами виконаних робіт тощо;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ №1113963 від 15 березня 2024 року адвоката Єрмоленко А.В.;

- акт №1 наданих послуг/виконаних робіт від 02 вересня 2025 року;

- розрахунок № 1 наданих послуг і витрат від 02 вересня 2025 року складений та підписаний сторонами. За змістом цього акту адвокат Єрмоленко А.В. надала ОСОБА_1 юридичні послуги на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 15 березня 2024 року на загальну суму 5 000 грн та включає в себе: ознайомлення з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції 0,5 год. на 500 грн; формування правової позиції, готування апеляційної скарги, подання апеляційної скарги до апеляційного суду 4 год. на 4 000 грн; складання розрахунку та акту наданих послуг 0,5 год. на 500 грн.

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Єрмоленко А.В.

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує складність справи, яка відноситься до категорії нескладних та таких, відносно яких сформована тривала та стала практика щодо розв`язання спору, тривалість розгляду справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг) та співмірність таких робіт.

Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що стягнення витрат на правничу допомогу, надану ОСОБА_1 адвокатом Єрмоленко А.В. у суді апеляційної інстанції, у розмірі зазначеному представником відповідачки не відповідає критерію розумності, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування, з огляду на обставини цієї справи, матиме надмірний тягар.

За такого, колегія суддів вважає, що зазначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому заявлені нею витрати підлягають частковому задоволенню на суму 2 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, у свою чергу, просив стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн.

На підтвердження зазначених витрат надав:

-договір № 43657029 від 07 серпня 2024 року, укладений між ТОВ «ФК «Пінг-Понг» ( в подальшому перейменований у ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС») та адвокатом Білецьким Б.М.;

-додаткову угоду № 1856638 про надання правової допомоги від 11 листопада 2024 року;

-детальний опис робіт, який включає в себе: аналіз чинного законодавства та судової практики; - правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС»; - складання відзиву на апеляційну скаргу;

-акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 09 вересня 2025 року.

Колегія суддів вважає, що зазначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому заявлені позивачем витрати підлягають частковому задоволенню на суму 1 000 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником Єрмоленко Анною Володимирівною задовольнити частково.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2025 року скасувати та постановити у справі нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені суді першої інстанції у розмірі 5 763 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» () витрати на професійну правничу допомогу, понесені суді апеляційної інстанції у розмірі 1 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

Т.В.Серебрякова

Повний текст постанови складено 17 вересня 2025 року.