Справа № 161/7208/25
Провадження № 2/161/2985/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Корнійчук А.А.,

розглянувши в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Житлово-комунального підприємства № 3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком,-

В С Т А Н О В И В:

Житлово-комунальне підприємство № 3 (далі ЖКП № 3) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 20.01.2020 року № 5/183, на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.01.2020 року № 3-1, ЖКП № 3 з 01.02.2020 року є управителем та надає послугу з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що відповідач є власницею квартири АДРЕСА_2 та є споживачем послуги з управління, згідно Договору від 20.01.2020 року № 5/183, укладеного між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, відповідач як власниця квартири у вищевказаному багатоквартирному будинку, належним чином не виконує свої обов`язки щодо оплати таких послуг, у зв`язку з чим, станом на 01.04.2025 року виникла заборгованість у розмірі 14916,02 грн. - за послуги з утримання будинку, 11215,14 грн. інфляційні втрати за період з 01.02.2020 року по 01.04.2025 року, 2311,06 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.02.2020 року по 01.04.2025 року.

На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача в користь ЖКП № 3 заборгованість послуги з управління багатоквартирним будинком в загальній сумі 28442 грн. 22 коп., а також сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 29.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечила проти позову у повному обсязі. Вказує, що ОСОБА_1 не приєднувалась та не укладала Договору № 5/183 від 20.01.2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком із позивачем, а в матеріалах справи відсутні докази направлення заяви про приєднання до такого договору, її отримання ОСОБА_1 та повернення останньої, відтак зазначений договір не стосується ОСОБА_1 та не несе для неї жодних правових наслідків. Крім того, до позову не додано жодного належного та допустимого доказу виконання ЖКП № 3 своїх обов`язків по Договору № 5/183 від 20.01.2020 року. Також, зазначає, що позивач пропустив строк давності щодо стягнення заборгованості з 01.02.2020 року, адже звернувся до суду 14.04.2025 року, а нарахування інфляційних втрат та 3 % річних також вважає неправомірним у період з 01.02.2020 року, оскільки також має бути застосований строк давності. Крім того, за період з 24.02.2022 року по 31.12.2023 року діяв мораторій на нарахування відсотків та інфляційних збитків, а тому за вказаний період дані санкції також не можуть бути застосовані до відповідача. Таким чином, просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у їх відсутності, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача до початку судового засідання також подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527 ЦК України.

Відповідно до ст. 68 ЖК України жильці зобов`язані своєчасно проводити оплату за комунальні послуги.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що згідно договору № 5/183 від 20.01.2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, співвласникам багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 надається послуга з управління багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору (а.с.12-17).

Як вбачається з довідки ТОВ «Місцевий обчислювальний центр» від 17.03.2025 року, за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована та проживає: ОСОБА_1 , яка також являється власником вказаної квартири (а.с.6).

Із наведеного слідує, що відповідач з 20.01.2020 року отримувала послуги з управління будинком, які надавало ЖКП № 3.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19).

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів ненадання або неналежного надання позивачем послуг відповідачу не надано та така обставина не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Водночас, відповідач зобов`язання по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком не виконувала належним чином.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача перед ЖКП №3 за послуги з управління багатоквартирним будинком станом на 01.03.2025 року становить 14916,02 грн. (а.с.7).

З огляду вищевикладене, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не укладала Договору № 5/183 від 20.01.2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком із позивачем та те, що до позову не додано жодного доказу виконання ЖКП № 3 своїх обов`язків по Договору, оскільки відповідач, являючись власником житла, фактично користувалась цими послугами, акти-претензії про неналежне надання послуг по даному будинку від ОСОБА_1 на адресу ЖКП № 3 не надходило, доказів виклику представника для складання таких актів не надано, що свідчить про вчасне та якісне надання послуг позивачем. Відповідачем в ході розгляду справи також не було надано будь-яких доказів ані незаконного нарахування позивачем плати за послуги з управління багатоквартирного будинку, ані підтвердження припинення з ЖКП №3 відповідного роду договірних зобов`язань.

Відтак, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати послуг за управління багатоквартирним будинком не виконала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ЖКП № 3 щодо стягнення заборгованості за період з 01.02.2020 року по 01.04.2025 року в розмірі 14916,02 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 було заявлено про застосування строків позовної давності, просила суд з цих підстав відмовити в позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Частини третя та четверта статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що карантин припиняється з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Отже, перебіг строків позовної давності у даній справі було фактично продовжено на період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року включно.

Крім того, згідно з пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (у редакції Закону № 2120-IX від 15.03.2022 року, чинній на момент подання позову у квітні 2025 року), у період дії воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється на строк його дії.

Відтак, оскільки позивач звернувся до суду 15.04.2025 року, а позовні вимоги позивача були заявлені про стягнення заборгованості за період з 01.02.2020 року по 01.04.2025 року, то суд вважає, що даний позов пред`явлений в межах строку позовної давності.

Таким чином, строки позовної давності в даній справі не сплинули, що виключає можливість відмови у позові з мотивів їх пропуску.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.02.2020 року по 01.04.2024 року, проведений позивачем ЖКП № 3, є обґрунтованим, будь-які підстави ставити під сумнів даний доказ у суду відсутні.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, 3 % річних та інфляційних втрат, станом на 01.04.2025 року, враховуючи період за котрий здійснюється розрахунок з 01.02.2020 року по 01.04.2025 року в загальному розмірі складає 13526,20 грн., що складається з 3 % річних 2311,06 грн.; розмір інфляційних втрат 11215,14 грн. (а.с.8-11).

Доводи відповідача, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.02.2020 року по 01.04.2025 року не підлягають задоволенню, оскільки заявлені за межами строку позовної давності, суд також не бере до уваги, з мотивів, викладених вище щодо основного зобов`язання.

Що стосується доводів відповідача, що за період з 24.02.2022 року по 30.12.2023 року діяв мораторій на нарахування відсотків та інфляційних збитків, а тому за вказаний період дані санкції також не можуть бути застосовані до відповідача, суд вважає, що вони є частково підставними, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до абз. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка набрала чинності 07.03.2022 року, було установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні (введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64) забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Водночас постановою КМУ № 1405 від 29.12.2023 року, яка набрала чинності 30.12.2023 року, зазначений пункт викладено у новій редакції, якою обмежено дію заборони лише випадками, коли споживач проживає на території, включеній до переліку територій бойових дій чи тимчасово окупованих територій, або якщо його нерухоме майно пошкоджене внаслідок воєнних дій, за умови повідомлення виконавця.

Таким чином, з 30.12.2023 року відсутні правові підстави для загальної заборони нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у регіонах, де бойові дії не ведуться (зокрема у Волинській області).

Враховуючи наведене, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за період з 01.02.2020 року по 06.03.2022 року та з 30.12.2023 року по 01.04.2025 року, у межах заявлених позовних вимог.

Згідно розрахунку, який наданий позивачем, останнім здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.02.2020 року по 01.04.2025 року, який в загальному розмірі складає 13526,20 грн., що складається з 3 % річних 2311,06 грн.; розмір інфляційних втрат 11215,14 грн. (а.с.8-11).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з даним розрахунком, оскільки період, визначений позивачем, за який відповідачу нараховано грошове зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат, включає в себе період заборони такого нарахування, що не відповідає вищезазначеним нормам законодавства.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач надав суду невірний розрахунок, суд здійснює самостійний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, починаючи з 01.02.2020 року по 06.03.2022 року (до набрання чинності постанови КМУ від 05.03.2022 року № 206) та з 30.12.2023 року (набрання чинності постанови КМУ від 29.12.2023 року № 1405) по 01.04.2025 року, беручи за основу суму простроченої заборгованості в розмірі 14916,02 грн.

Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою:

ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де

ІІс сукупний індекс інфляції,

ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення;

ІІ2 індекс інфляції за другий місяць прострочення;

ІІ3 індекс інфляції за третій місяць прострочення;

ІІZ індекс інфляції за останній місяць прострочення

Інфляційне нарахування = сума заборгованості х ІІс сума заборгованості.

Відтак, за підрахунком суду, інфляційні втрати від суми заборгованості 14916,02 грн., які за період з 01.02.2020 року по 06.03.2022 року включно становлять: 2780,96 грн. (14916,02 (сума боргу) x 1.18644121 (сукупний індекс інфляції) 14916,02 (сума боргу)) та за період з 30.12.2023 року по 01.04.2025 року становлять: 2378,21 грн. (14916,02 (сума боргу) x 1.15944014 (сукупний індекс інфляції) 14916,02 (сума боргу)), що в загальному становить 5159,17 грн.

Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С х 3 % х Д / 365 / 100 %, де

С сума заборгованості;

Д кількість днів прострочення.

Відтак, за підрахунком суду, 3% річних від суми заборгованості 14916,02 грн. за період з 01.02.2020 року по 06.03.2022 року включно та з 30.12.2023 року по 01.04.2025 року становить: 1498,24 грн. (за період з 01.02.2020 по 31.12.2020 (335 днів) 409,58 грн.; за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 (365 днів) 447,48 грн.; за період з 01.01.2022 по 06.03.2022 (65 днів) 79,69 грн.; за період з 30.12.2023 по 31.12.2023 (2 дні) 2,45 грн.; за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 (366 днів) 447,48 грн.; за період з 01.01.2025 по 01.04.2025 (91 день) 111,56 грн.).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ЖКП № 3 підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість в розмірі 21573,43 грн., яка складається з суми заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 14916,02 грн., 3 % річних за період з 01.02.2020 року по 06.03.2022 року та з 30.12.2023 року по 01.04.2025 року в розмірі 1498, 24 грн. та суми заборгованості за інфляційними втратами за період з 01.02.2020 року по 06.03.2022 року та з 30.12.2023 року по 01.04.2025 року 5159,17 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 2272 грн. 51 коп. пропорційно частині задоволених вимог (75,05 %).

Керуючись ст. ст. 12, 77, 81, 141, 247, 259, 263-268, 354 ЦПК України, на підставі ст. ст. 11, 256-257, 264, 267, 322, 509, 526, 527, 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Житлово-комунального підприємства № 3 суму заборгованості в розмірі 21573 (двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят три) грн. 43 коп., яка складається з суми заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 14916,02 грн.; 3 % річних за період з 01.02.2020 року по 06.03.2022 року та з 30.12.2023 року по 01.04.2025 року в розмірі 1498,24 грн. та суми заборгованості за інфляційними втратами за період з 01.02.2020 року по 06.03.2022 року та з 30.12.2023 року по 01.04.2025 року в розмірі 5159,17 грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житлово-комунального підприємства № 3 судові витрати по справі, а саме: 2272 (дві тисячі двісті сімдесят два) грн. 51 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач Житлово-комунальне підприємство № 3, , місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Винниченка, 39;

Відповідач ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 08 вересня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пахолюк А.М.