Справа № 209/7009/25
Провадження № 2-н/209/4447/25
СУДОВИЙ НАКАЗ
16 вересня 2025 року м. Кам`янське
Суддя Дніпровського районного суду міста Кам`янського Левицька Н.В., розглянувши заяву про видачу судового наказу ОСОБА_1 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» дійшла висновку щодо видачі судового наказу про таке:
Стягувач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (інші відомості про стягувача суду невідомі).
У силу ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Згідно Наказу АТ «ДНІПРОАЗОТ» №984 від 09.09.2025, Стягувач офіційно звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавство про працю, умови колективного або трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Згідно з частинами першою та другою статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Згідно з п. 7 ч. 1ст. 168 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання заяви про видачу судового наказу сплачується судовий збір з розрахунку 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», станом на 01.01.2025, тобто у сумі 302 (триста дві) грн 80 коп.
Враховуючи, що заявник ОСОБА_1 на підставі пункту 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з боржника АТ «ДНІПРОАЗОТ» належить стягнути на користь держави судовий збір у сумі 302,80 грн.
Керуючись ст.ст. 115,116,117 КЗпП, ст.ст. 160-172 ЦПК України, -
Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 430 ЦПК України, судовий наказ в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.
Копію наказу направити боржнику разом з копією заяви стягувача про видачу судового наказу та доданими до неї документами.
Судовий наказ апеляційному оскарженню не підлягає, але може бути скасований у порядку, встановленому ст. 170 Цивільного процесуального кодексу Україниза заявою боржника протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання судового наказу.
Судовий наказ набирає законної сили та пред`являється до виконання у разі ненадходження заяви про його скасування від боржника протягом п`яти днів після закінчення п`ятнадцятиденного строку на її подання та за наявності даних про отримання боржником копії наказу (ст. ст.170, 171, 172 ЦПК України).
Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА
Судовий наказ набрав чинності "____" ____________ 202__ року.
Суддя __________ _____________________________________________________________
(підпис) (ініціали, прізвище судді, який видав судовий наказ)
Місце печатки суду
Судовий наказ видано стягувачу "___" _______________ 20__ року.
Виконавчий документ може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років (відповідно до ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження") з наступного дня після набрання судовим наказом законної сили.