Справа № 2-9873/11
Провадження № 6/201/181/2025
УХВАЛА

Іменем України

19 вересня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

представника позивача (стягувача) Волокітіної К.Ю.,

за участю представника заявника (боржника) адвоката Лупан О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 (заінтересовані особи - Акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 , Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)) про визнання виконавчого листа такими, що не підлягають виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним, скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заяви

29.04.2025 ОСОБА_1 через представника адвоката Лупан О.Є. звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви вказала, що 20.06.2007 між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір № 06/2383К-07 на суму 540 000,00 доларів США, термін кредиту 240 місяців із кінцевою датою погашення 19.06.2027.

20.06.2007 між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, з метою забезпечення виконання вимог, що випливають з кредитного договору. Предметом іпотеки є три земельні ділянки, оцінені у 800 тис.доларів США, у договорі іпотеки зафіксовано у гривні, валюта кредиту у доларах США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2012 у справі № 2-9873/11 солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 4389616,22 грн. та судові витрати.

18.06.2013 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 23.04.2013 № 2-9873/11 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2011 звернуте стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 528895,92 доларів США.

На виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва, 22.01.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Голосіївського районного суду м. Києва.

В межах виконавчого провадження банк подав заяву про залишення предмету іпотеки за собою в рахунок заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна в порядку статті 39 Закону України «Про іпотеку», про що повідомив ВДВС заявою від 27.01.2017.

06.09.2018 ОСОБА_1 дізналась, що належне її майно, а саме, три земельних ділянки 30.03.2017 перейшли у власність ПАТ «Універсал Банк». Реєстрацію права власності вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Іриною Євгенівною. Підставами внесення записів є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 34549597, 34550065, 34550428 від 30.03.2017, підставою для виникнення права власності є свідоцтво, серія та номер: 185,186, 187 виданий 30.03.2017 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коваленко І.Є.

27.02.2017 постановою державного виконавця ВПВР Управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві закінчено виконавче провадження у зв`язку із виконанням рішення Голосіївського районного суду м. Києва. АТ «Універсал Банк» повністю переоформив на себе право власності на предмет іпотеки, яке забезпечувало виконання умов кредитного договору, в рахунок заліку свої забезпечених вимог, а ОСОБА_1 погасила борг перед АТ «Універсал Банк».

Відповідно до п. 2.1.6 Договору іпотеки іпотекодержатель у разі якщо прилюдні торги не відбулись має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Згідно із п. 4.1 Договору іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Кредитного договору та/або даного Договору. Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Ураховуючи те, що банк скористався своїм правом та залишив предмет іпотеки за собою в рахунок заліку всіх своїх вимоги за рахунок предмета іпотеки, про що написав листа державному виконавцю, то на підставі ст. 598 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», зобов`язання є припиненим.

Банк загубив виконавчий лист та пропустив строк для виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. На виконання вказаного рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 23.04.2013 видано виконавчі листи.

Після отримання виконавчого документу він був направлений в Управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області для примусового виконання, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 38288283 від 04.06.2013.

В серпні 2019 року АТ «Універсал Банк» почало цікавитися станом виконавчого провадження щодо примусового стягнення за виконавчим листом № 2-9873/11.

Управлінням ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області повідомлено АТ «Універсал Банк» про те, що на виконанні у відділі в період з 04.06.2013 по 24.12.2013 перебувало виконавче провадження № 38288283, відносно боржника ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2- 9873/11 від 23 квітня 2013 року.

В межах виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Державним виконавцем 24.12.2013 винесена постанова про повернення документа стягувачеві без виконання.

Частиною 1 статті 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У зв`язку із тим, що заявнику стало відомо про втрату виконавчого листа з наданої Управлінням ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області відповіді від 18.09.2019 на запит АТ «Універсал Банк». АТ «Універсал Банк» як стягувач у виконавчому провадженні мало б цікавитись виконанням судового рішення та контролювати процес цього виконання. Доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод у здійсненні заявником прав стягувача з моменту звернення до виконавчих органів у 2013 році до звернення із запитом до ВДВС у 2019 році, матеріали справи не містять.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2019 відмовлено банку у видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання відмовлено.

Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором №06/2383К-07, яка зазначена у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2012 у справі №2-9873/11, на підставі якої видано виконавчий лист погашена. Тому виконавчий лист повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за кредитним договором погашена, за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного, просила визнати виконавчий лист виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-9873/11 від 23.04.2013 таким, що не підлягає виконанню, а також скасувати всі арешти на нерухоме та рухоме майно накладені в рамках виконавчого провадження № 38288168.

Заяви учасників процесу

03.06.2025 представник стягувача Худак А.А. надала заперечення на заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у яких вказала, що ОСОБА_1 у заяві зазначає, що виконала у повному обсязі всі зобов`язання за кредитним договором, оскільки банк залишив за собою предмет іпотеки в рахунок заліку заборгованості. Однак, за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-9873/11 від 07.03.2012 відбулось часткове погашення заборгованості в розмірі 3739067,40 грн, залишок заборгованості за даним рішенням суду складає 650548,82 грн, що підтверджується розрахунком. У свою чергу, дані обставини уже досліджувалися неодноразово судами. Зокрема Верховний Суд у своїй постанові від 04.04.2024 по справі № 200/758/19 та Дніпровський апеляційний суд у постанові від 19.02.2025 по справі № 201/216/21 встановили, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-9873/11 від 07.03.2012 виконано частково, а залишок заборгованості за рішенням непогашений. Тобто, враховуючи суму погашення за рішенням суду, а саме в розмірі 3739067,40 грн (заборгованість погашено частково), можна дійти висновку, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська виконано частково, оскільки згідно даного рішення суду заборгованість ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перед Банком складала 4 389 616,22 грн.

Натепер заборгованість відповідачів перед банком залишається непогашеною.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто, виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню у випадках: 1. якщо його було видано помилково 2. якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК. Тобто, ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання перед Банком за Кредитним договором щодо повернення коштів. При цьому, ОСОБА_1 не виконано у повному обсязі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-9873/11 від 07.03.2012. З цього вбачається, що підстави для визнання виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-9873/11 таким, що не підлягає виконанню відсутні, оскільки: 1. виконавчий лист не було видано помилково; 2. у боржника наявний обов`язок щодо виконання рішення суду Таким чином, доводи ОСОБА_1 викладені у заяві про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать дійсності.

Просила відмовити у задоволенні заяви.

Від представила Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)) 19.06.2025 на виконання ухвали суду про витребування матеріалів виконавчого провадження надійшла заява, якою повідомлено, що виконавче провадження № 38288168 знищене.

Представник заявника (боржника) адвокат Лупан О.Ю. у судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила задовольнити.

Представник стягувача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти вимог вимоги заяви заперечувала, просила відмовити у її задоволенні.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

20.06.2007 року між ОСОБА_1 ВАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір № 06/2383К-07. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: - сума кредиту 540 000,00 - валюта кредиту долар США - термін кредиту 240 місяців - дата погашення кредиту 19.06.2027 - процентна ставка 12,5%

20.06.2007 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірнак Мирославою Вікторівною та зареєстровано в реєстрі за №2484. Відповідно до п. 1.1 договору даний договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №06/2383К-07 від 20 червня 2007 року, а також будь-яких додаткових договорів до нього, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, за умовами якого останній зобов`язаний до 19.06.2027 року повернути кошти у розмірі 540 000 доларів США, проценти за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних, комісії, неустойки та інші штрафні санкції, а також інші платежі передбачені Кредитним договором та/або даним Договором, в тому числі витрати понесені Іпотекодержателем у випадку звернення стягнення на Предмет іпотеки, витрати на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування Предмета іпотеки, збитків, завданих порушенням умов Кредитного договору та/або даного Договору.

Предмет іпотеки є три земельних ділянки по АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2012 у справі № 2-9873/11 солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 4389616,22 грн. та судові витрати.

Постановою державного виконавця відділу примусово виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві Григорян О.Г. від 18.06.2013 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 23.04.2013 року № 2-9873/11 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2011, зміненим Апеляційним судом м. Києва від 21.06.2012 у справі № 22-ц/690/4140/12 у резолютивній частині, за позовом банку звернуте стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 528895,92 доларів США.

На виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва 22.01.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Голосіївського районного суду м. Києва.

У виконавчому провадженні проведені торги з реалізації предмета іпотеки, складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 22.02.2017. початкова ціна продажу 3040495,20 грн., три земельних ділянки продано за 3800619,00 грн. Банком подано заяву про залишення предмету іпотеки за собою, в рахунок зарахування забезпечених вимог в рахунок ціни майна в порядку статті 39 Закону України «Про іпотеку», про що повідомив відділ виконавчої служби заявою від 27.01.2017 року.

Як видно із матеріалів справи, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-9873/11 від 07.03.2012 виконано частково - в розмірі 3739067,40 грн, залишок заборгованості складає 650548,82 грн, на підтвердження чого представником стягувача надано розрахунок, проти якого боржник не заперечував.

Як видно із матеріалів справи Верховний Суд у постанові від 04.04.2024 по справі № 200/758/19, Дніпровський апеляційний суд у постанові від 19.02.2025 по справі № 201/216/21 встановили, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-9873/11 від 07.03.2012 виконано частково, залишок заборгованості непогашений.

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь- яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувана на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11.

При цьому, метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально- правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказані підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, зазначені у Постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/14-ц (провадження № 61-1592св17).

У постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувана на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа (постанова Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі №824/85/21).

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2- 118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Заявниця (боржник) звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню посилався на те, що зобов`язання припинене внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом із тим, встановлено, що фактично судове рішення не виконане повністю, оскільки вартості іпотечного майна було недостатньо для повного погашення заборгованості.

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотека є видом застави (стаття 575 ЦК України).

Також за змістом ст.ст. 600-601, 603-606 ЦК України зобов`язання можуть припинятися внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням, за домовленістю сторін новацією боргу, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (абзац 3); іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотеко держателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель (абзац 7); майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника за основним зобов`язанням на підставі договору, закону або рішення суду (абзац 8); боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальні перед іпотеко держателем за виконання основного зобов`язання (абзац 10).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Так, згідно з імперативними вимогами частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предмет іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України та частини сьомої статті 47 Закону України «Про іпотеку», якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми).

Вказані правові висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 761/17280/16-ц.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 04.07.2018 № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Щодо посилання заявниці про те, що за ухвалою суду відмовлено у задоволені заяви Акціонерного товариства «Універсал Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання у даній справі, то суд наголошує, що підставами відмови є порушення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а не припинення зобов`язання. Пропущення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не може слугувати підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки таким є лише припинення зобов`язання, чого у даній справі не встановлено.

Судом не встановлено обставин відсутності обов`язку у боржника перед стягувачем (припинення грошового зобов`язання у зв`язку із його виконанням або з інших причин). З урахуванням викладеного, в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Питання про скасування арешту, вирішується в іншому процесуальному порядку аніж шляхом подання заяви на підставі ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 13, 149,150, 258-261, 263, 352-354, 432 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (заінтересовані особи - Акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_2 , Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)) про визнання виконавчого листа такими, що не підлягають виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним, скасування арешту відмовити.

Згідно ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала підписана суддею та її повний текст складений 19 вересня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.