Справа № 342/400/25
Провадження № 2/342/394/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання ЛукасевичМ.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника співвідповідача ОСОБА_2 ,

свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до Городенківської міської ради, співвідповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Городенківської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є уродженкою та жителькою с. Стрільче Коломийського (змінено з Городенківського) району Івано-Франківської області. Після одруження з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 їхня сім`я стала проживати у господарстві за адресою: АДРЕСА_1 . Впродовж 40-ка років постійного користування вони з чоловіком провели як капітальний, так і неодноразові поточні ремонти даного житла та господарських споруд. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне померлому майно, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями й спорудами за вищевказаною адресою. При житті, 05.10.2021 ОСОБА_7 зробив письмове розпорядження на випадок своєї смерті, яким все своє майно заповів синові ОСОБА_6 . З метою належного переоформлення документів після смерті ОСОБА_7 , вони з сином звернулися до приватного нотаріуса Коломийського РНО Стефурак Н.Я. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Розглянувши звернення, 02.10.2023 нотаріусом прийнято рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність реєстрації права власності на вищевказане майно за померлим. В подальшому, для реєстрації права власності на вищевказане майно, позивачка звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно. Однак, і там отримала відмову в проведенні реєстраційних дій через відсутність правовстановлюючого документу згідно з яким можна встановити факт набуття права власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 . раніше позивачка не цікавилася, якими документами підтверджується право власності на даний житловий будинок і тальки після смерті чоловіка вона зрозуміла, що у них відсутні належні документи. Як зазначалося вище, в 1985 році вони з чоловіком стали проживати в господарстві, що фактично чоловік успадкував після смерті своєї тітки (рідної сестри тата) ОСОБА_8 , яка померла ще в 1974 році. Нормами ЦК України (в редакції 1963 р) племінники не входили до числа спадкоємців за законом, а тому й не оформлений правовстановлюючий документ. У відповідності до записів по господарських книг Стрільченського старостинського округу вищевказане господарство є робітничого типу, головою якого був ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також доводиться, що позивачка разом з членами сім`ї постійно, безперервно проживає у вказаному житловому господарстві. Вважає, що наданими суду письмовими документами позивачка підтверджує факт самостійного, на власний розсуд, безперервного користування житловим будинком в АДРЕСА_1 . Враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, вважає за можливе визнати за нею право власності на нього за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 15 травня 2025 року залучено до участі в справі співвідповідачів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В наступні судові засідання позивачка не прибула, через канцелярію суду, подала заяву в якій просить судовий розгляд даної справи проводити без неї. Ухвалюючи судове рішення, просить взяти до уваги подані нею письмові докази. Позовні вимоги у справі підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Городенківської міської ради в судове засідання не прибув, до суду від представника відповідача ОСОБА_9 поступила заява, в якій просить суд дану справу розглядати без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Співвідповідач ОСОБА_5 подала до суду заяву в якій просить суд розгляд справи № 342/400/25 (підготовче й судове засідання) проводити без неї. Позовні вимоги ОСОБА_1 (її мами) про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності визнає в повному обсязі.

Представник співвідповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Ствердила, що відповідач ОСОБА_6 позов визнає. Пояснила, що батьки ОСОБА_6 , а саме ОСОБА_1 (позивачка) та ОСОБА_7 в 1985 році пішли жити в стару закинуту хату, вели там господарство. Провели комунікації, здійснювали поточні та капітальні ремонти.

В судове засідання 15.09.2025 ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_2 не прибули, через канцелярію суду, від представника ОСОБА_2 до суду поступила заява в якій просить суд судовий розгляд справи завершувати без відповідача та його представника, позовні вимоги ОСОБА_1 визнають в повному обсязі.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи 15.09.2025 судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу 15.09.2025 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 12.10.1985 виконкомом Стрільченської сільської ради народних депутатів Городенківського району доводиться, що 12 жовтня 1985 року зареєстрували шлюб ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 14.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка після реєстрації шлюбу 24.10.2008 з ОСОБА_12 , змінила прізвище із ОСОБА_13 на ОСОБА_14 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 .

Також, відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

За заповітом від 05.10.2021 посвідченого старостою Стрільченського старостинського округу Городенківської міської ради, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на випадок своєї смерті все своє майно рухоме та нерухоме, що буде належати йому на день смерті заповів своєму сину ОСОБА_6 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 20-37.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 66 років в с. Стрільче Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 725, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого 12.10.2021 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

На час смерті ОСОБА_7 був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Із копії спадкової справи № 02/2022, яка надана суду приватним нотаріусом Коломийського РНО Стефурак Н.Я., вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 звернувся син ОСОБА_6 (співвідповідач). Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68030955 від 10.01.2022 свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , номер у Спадковому реєстрі 68954114, номер у нотаріуса 02/2022. Також, 12.01.2022 із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_7 звернулася дружина ОСОБА_1 (позивачка).

Проте, приватний нотаріус Коломийського РНО Стефурак Н.Я. вивчивши документи подані 02.10.2023 ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та на підставі довіреності від імені ОСОБА_6 для видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 та свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 , Постановою від 02.10.2023 відмовила ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок після смерті ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що за життя померлий правовстановлюючий документ на будинок не виготовив, право власності на нерухоме майно не зареєстрував.

Із наданої ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно вбачається, що згідно архівних даних від 24.07.23 № 76096 вбачається, що згідно архівних даних ОКП «КМБТІ» станом на 31.12.2012 нерухоме майно, яке знаходиться в АДРЕСА_3 право власності не зареєстровано.

Згідно копій довідок № 265 виданої 24.11.2023 та № 20-15 виданої 13.01.2025 Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради - в с. Стрільче вулиця яка раніше носила назву ОСОБА_15 на даний час ОСОБА_16 , номер будинку АДРЕСА_1 по вищевказаній вулиці не змінювався.

Із копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого 02.12.2024 ФОП ОСОБА_17 , вбачається, що рік спорудження(реконструкції) житлового будинку 1950/1991, господарських будівель та споруд - 1950, 1988, 1990, 1991. Відповідно до звіту про ринкову вартість житлового будинку з надвірними спорудами, який складений ЕТВО «Придністров`я» на підставі договору № 359 від 14.12.2024 ринкова вартість вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 16.12.2024 становить - 178 750, 00 грн.

Житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку. Господарських будівель та споруд, що підтверджується копією довідки № 264 виданою 24.11.2023 Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19).

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на рухоме майно, ОСОБА_1 посилається на статтю 344 ЦК України (набувальна давність).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок про те, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Подібний висновок щодо застосування положень статті 344 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347св22).

Також, до даного висновку прийшов Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.06.2023 по справі справа № 946/3769/20 провадження № 61-12651св22.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Також, п. 9 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Із виписки з по господарських книг виданої 15.05.2025 за № 2071 Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради та фотокопії по господарської книги за 1977-1979, яка посвідчена старостою Стрільченського старостинського округу Городенківської міської ради В.Танасійчук, вбачається, що

- згідно по господарської книги №3 на 1967-1969 роки, особовий рахунок № НОМЕР_7 , суспільна група господарства робітники, в даному господарстві, яке на даний час знаходиться за адресою АДРЕСА_1 була зареєстрована голова сім`ї ОСОБА_8 , 1918 р.н.,

- згідно по господарської книги №3 на 1977-1979 роки, особовий рахунок НОМЕР_8 , суспільна група господарства робітники, в даному господарстві, яке на даний час знаходиться за адресою АДРЕСА_1 була зареєстрована голова сім`ї ОСОБА_8 , 1917 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Із відповіді державного нотаріуса Городенківської ДНК Капріян С.В. від 26.08.2025 № 984/02-14 вбачається, що згідно інформаційної довідки № 82331126 від 26.08.2025 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо померлої ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , спадкова справа не заведена.

Із копії Акту складеного 08.01.2025 комісією в складі старости Танасійчука В.О., діловода ОСОБА_18 , члена громадської ради ОСОБА_19 , в присутності жителя АДРЕСА_4 ОСОБА_20 , жителя АДРЕСА_5 ОСОБА_3 , вбачається, що зі слів ОСОБА_20 та ОСОБА_3 , сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , - ОСОБА_7 та ОСОБА_1 проживали в господарстві, яке на даний час знаходиться по АДРЕСА_1 з 1985 року.

З копії виписки з по господарських книг виданої 09.01.2025 № 20-4 та копій довідок №№ 262, 263 виданих 24.11.2023 Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що в господарстві, яке на даний час знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , суспільна група господарства робітнича, були зареєстровані:

- згідно по господарської книги №3 на 1990-1995 роки особовий рахунок 226: голова сім`ї ОСОБА_7 , 1955 р.н., дружина ОСОБА_1 , 1967 р.н., дочка ОСОБА_11 , 1987 р.н., син ОСОБА_6 . 1989 р.н.;

- згідно по господарської книги №3 на 1996-2000 роки особовий рахунок НОМЕР_9 : голова сім`ї ОСОБА_7 , 1955 р.н., дружина ОСОБА_1 , 1967 р.н., дочка ОСОБА_11 , 1987 р.н., син ОСОБА_6 , 1989 р.н.;

- згідно по господарської книги №2 на 2006-2010 роки особовий рахунок НОМЕР_10 : голова сім`ї ОСОБА_7 , 1955 р.н., дружина ОСОБА_1 , 1967 р.н., дочка ОСОБА_21 , 1987 р.н., син ОСОБА_6 , 1989 р.н.;

- згідно по господарської книги №1 на 2011-2015 роки номер об`єкта погосподарського обліку 0091-1: голова сім`ї ОСОБА_7 , 1955 р.н., дружина ОСОБА_1 , 1967 р.н., дочка ОСОБА_5 , 1987 р.н., син ОСОБА_6 , 1989 р.н.;

- згідно по господарської книги №2 на 2016-2020 роки номер об`єкта погосподарського обліку 02-0090-1: голова сім`ї ОСОБА_7 , 1955 р.н., помер а/з про смерть № 725 від 12.10.2021, дружина ОСОБА_1 , 1967 р.н., дочка ОСОБА_5 , 1987 р.н., вибула 06.09.2018, син ОСОБА_6 , 1989 р.н., онука ОСОБА_22 , 2015 р.н., онука ОСОБА_23 , 2018 р.н.

Із копії довідки № 37 виданої 26.02.2024 Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 понад 20 років був зареєстрований. проживав та користувався житлово-комунальними послугами в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Також, зазначено, що в ТОВ «Прикарпатенерготрейд» помилково вказаний номер даного житлового будинку 109.

З копії робочого проекту газифікації житлового будинку вбачається, що рішенням виконавчого комітету Стрільченської сільської ради від 27.08.1991 №65 ОСОБА_7 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для газифікації власного житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно поданої заяви.

Із копії талону амбулаторного пацієнта про відвідування 14.02.94 вбачається, що адресою проживання ОСОБА_7 . 1955 р.н., зазначено АДРЕСА_1 .

Також, в медичній картці ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , адреса проживання зазначена - АДРЕСА_1 .

Допитаний в судовому засіданні 22.07.2025 свідок ОСОБА_3 (1966 р.н.) ствердив, що ОСОБА_24 та ОСОБА_6 знає, вони є сусідами. Пояснив, що в будинку по АДРЕСА_1 жила баба, коли вона померла, то її похоронили родичі чоловіка позивачки. Після одруження ОСОБА_25 з чоловіком переїхали в ту хату і там стали жити весь час. Чоловік позивачки помер, а бабка померла ще в 70 роках.

Допитаний в судовому засіданні 22.07.2025 свідок ОСОБА_3 (1958 р.н.) ствердив, що ОСОБА_24 знає, він був другом її чоловіка, з яким дружили ще з дитинства. Пояснив, що у будинку по АДРЕСА_1 жила якась старенька жінка сама. Ця жінка померла. Туди перейшли жити після одруження у 1985 році ОСОБА_7 з дружиною ОСОБА_26 , яка там живе і до тепер. ОСОБА_7 помер і ОСОБА_26 тепер живе там сама. Їх діти живуть окремо. Стареньку жінку, яка там жила до смерті, хоронив тато ОСОБА_27 .

Допитана в судовому засіданні 09.09.2025 свідок ОСОБА_4 ствердила, що позивачку знає. Вона з ОСОБА_26 майже однолітки. Пояснила, що після одруження у 1985 році ОСОБА_26 з чоловіком пішли жити в хату де ніхто не жив. Там колись жила стара баба, яка померла ще десь в 70-х роках. Будинок був закинутий, вікон, дверей не було. Ту хату вони самі ремонтували, добудовували. Вона часто бувала у них дома, на весіллях та ін. Чоловік ОСОБА_26 , Мирось помер.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, або, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335, 344 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 76385505 від 02.12.2024 державним реєстратором прав на нерухоме майно Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області Чичул Ю.І. відмовлено ОСОБА_1 у проведенні реєстраційних дій за завою у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 442980802 від 10.09.2025 вбачається, що право власності по АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Судом встановлено, що з 1985 року позивачка разом із свої чоловіком ОСОБА_7 перейшли проживати у закинутий будинок по АДРЕСА_1 , в якому колись жила ОСОБА_28 , яка відповідно до записів по господарської книги померла ІНФОРМАЦІЯ_10 . І з того часу постійно, безперервно та відкрито користувалися цілим житловим будинком. Чоловік позивачки ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за життя правовстановлюючі документи на вищевказане будинковолодіння у передбаченому чинним законодавством не оформляв. Позивачка після смерті чоловіка продовжила проживати у вищевказаному житловому будинку, користуватися ним, здійснювати за ним догляд.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , судом не встановлено, відповідачі не заперечують щодо задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 120, 123, 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 344, 346, 391, 392, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), Постановою Пленуму ВСС України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст. ст. керуючись ст. ст. керуючись ст.ст. 4, 13, 56, 81-82, 133, 141, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Місцезнаходження відповідача Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області - вул. Шевченка,77 м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області.

Місце проживання співвідповідача ОСОБА_5 - АДРЕСА_2 .

Місце проживання співвідповідача ОСОБА_6 - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: Гайдич Р. М.