Справа № 624/452/25
№ провадження 2/624/271/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Кегичівський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Богачової Т.В., з участю секретаря Лебідь Л.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Кегичівки, Берестинського району, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просять визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 0,1452 га, кадастровий номер :04:023:0036, віднесену до категорії земель житлової та громадської забудови, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , який є батьком позивача ОСОБА_1 . Померлий за життя заповіту не складав, та окрім дочки інших спадкоємців першої черги за законом, які б прийняли спадщину, не мав. Позивач своєчасно подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті батька та 25.03.2025, на підставі поданої приватному нотаріусу Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Давиденко О.В. заяви, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями розташований в АДРЕСА_1 , який раніше належав ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був її чоловік, ОСОБА_2 , який є батьком позивача. Шлюб між батьком позивача та ОСОБА_3 зареєстровано 30.09.2017. За життя ОСОБА_3 заповіту не складала, інших спадкоємців першої черги за законом, які б прийняли спадщину, не має. Відтак, видаючи свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок нотаріус тим самим підтвердила, що до успадкованого позивачем спадкового майна її батька належить і майно, яке за життя належало його дружині, ОСОБА_3 . ОСОБА_3 за життя придбала земельну ділянку площею 0,1452 га, кадастровий номер :04:023:0036, на якій розташовано житловий будинок, згідно посвідченого нотаріусом договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 09.10.2002 між нею та продавцем - ОСОБА_4 , якій земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Кегичівською селищною радою 05.02.2001 серії ІІІ-ХР № 017196. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.03.2025 р. № 54/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 на земельну ділянку у зв`язку з тим, що у витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 96.12.2024 № НВ-024 у графі "відомості про право власності" зазначено власника земельної ділянки - ОСОБА_4 , а документ, що посвідчує право приватної власності - державний акт серії ІІІ-ХР № 017196 від 05.02.2001. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого в результаті переходу права власності та не оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови встановлення факту переходу прав від особи, відомості про яку містяться в Державному земельному кадастрі, до особи, яка заявляє свої права. На момент придбання ОСОБА_3 земельної ділянки за договором купівлі-продажу діяв Земельний кодекс України в редакції від 01.01.2002. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції 2002 року при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. Згідно із ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. У відповідності із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. У договорі купівлі-продажу від 09.10.2002 зазначено, що цей договір підлягає заміні на Державний акт на право приватної власності на землю. Відтак, ОСОБА_3 після укладення договору купівлі-продажу від 09.10.2002 за життя не дооформила перехід до неї права власності на земельну ділянку, що є перешкодою для позивачки у набутті права на спадщину померлого батька. Колишній власник земельної ділянки реалізувала своє право на її відчуження на користь ОСОБА_3 , а остання за життя не замінила договір купівлі-продажу на державний акт на право приватної власності на землю. Відтак, невизнання позивачки власником земельної ділянки породжує спір між позивачкою та органом місцевого самоврядування.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 20.05.2025 у цій справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 25.08.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Представник позивача, адвокат Пономарьов Є.О. подав заяву, в якій просив розглянути справу за його та позивача відсутності.

Відповідач Кегичівська селищна рада подала заяву про розгляд справи без участі його представника. У вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути визнання права.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.03.1973. Зміна прізвища позивача з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого відділом реєстрації актів громадського стану Волноваського районного управління юстиції 22.09.2001.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 09.05.2023 Сахновщинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції батько позивача ОСОБА_2 помер.

Дружина спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб серії НОМЕР_4 виданого 30.09.2017 Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, та про смерть серії НОМЕР_5 виданого 05.06.2019 Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Позивач ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_2 звернулась, для оформлення спадщини, до приватного нотаріуса Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Давиденко О.В.

Позивачу ОСОБА_1 приватним нотаріусом Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Давиденко О.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.03.2025, яке зареєстроване в реєстрі за №452, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями під АДРЕСА_1 , який раніше належав ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області, Удовиченко С.О., право власності зареєстровано Кегичівським ДКГПТІ Харківської області 12.12.2002 в реєстровій книзі №3, за реєстровим №394, спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Право власності на вищезазначений будинок за ОСОБА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується відповідним витягом №419518737 від 25.03.2025.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1452 грн, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , спадкоємцю ОСОБА_1 приватним нотаріусом Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Давиденко О.В. було відмовлено, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 28.03.2025, прийнятої приватним нотаріусом Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Давиденко О.В. Відмова обгрунтована тим, що на земельну ділянку, яку купила ОСОБА_3 (дружина померлого ОСОБА_2 ) не зареєструвала за собою право власності, як це було передбачено чинним законодавством України. Зі змісту постанови також судом встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_3 був її чоловік ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, спадкоємцем якого за законом є ОСОБА_1 , дочка померлого ОСОБА_2 .

Відповідно до копії договору від 09.10.2002 купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_3 купила земельну ділянку розміром 0,1452 га в межах згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої біля будинку в АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого Кегичівською селищною радою 05.02.2001 р. 191, серії ІІІ-ХР №017196. Договір посвідчений приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області Удовиченко С.О. Договір підлягає заміні на Державний акт на право приватної власності на землю. Договір зареєстровано в реєстрі за №2156. До копії договору також додано копію Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР №017196.

Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 06.12.2024 земельна ділянка кадастровий номер :04:023:0036, розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,1452, кадастровий номер :04:023:0036, категорія земель землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі Державного акту від 05.02.2001 ІІІ-ХР 017196.

Згідно ч.1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст 1217 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222 ЦК України).

Згідно ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно ч.1, ч.2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщини, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом та прийняв спадщину, частково оформив свої спадкові права, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до п. а ч. 1ст. 81 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

Згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 131 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України (1540-06) з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 132 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки) угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. в ч. 1 ст. 140 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки) підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, відчуження земельної ділянки за рішенням власника.

Згідно зі ст. 202 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки), державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Відповідно до норм чинного земельного законодавства, ст. 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявником, серед інших є: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; орган місцевого самоврядування - у разі взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі.

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого в результаті переходу права власності та не оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови встановлення факту переходу прав від особи, відомості про яку містяться в Державному земельному кадастрі, до особи, яка заявляє свої права.

Відповідно до ч. 9 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про речові права на земельні ділянки, що виникли до 1 січня 2013 року, вносяться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до Державного земельного кадастру із Державного реєстру земель та документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 9 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

Як встановлено у судовому засіданні власник майна ОСОБА_3 своє право на земельну ділянку за життя належним чином не оформила, Державний акт на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки не отримала та в подальшому своє право власності не зареєструвала. Її спадкоємцем, який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права був батько позивача ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , до складу якої входить і вищезазначена земельна ділянка, прийняла.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ч. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно ч. 1 ст. 316 Цивільного Кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі фактів переходу права власності спірної земельної ділянки від зареєстрованого в законному порядку власника ОСОБА_4 до ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, спадкування цього права власності спадкоємцем ОСОБА_2 та прийняття спадщини за останні позивачем, суд вважає, що за позивачем ОСОБА_1 має бути визнано в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 82, 95, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на земельну ділянку площею 0,1452 га, кадастровий номер :04:023:0036, віднесену до категорії земель житлової та громадської забудови, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , визначену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР №017196.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , уродженка м. Волноваха, Донецької області, громадянка України, паспорт серії НОМЕР_7 виданий Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: Пономарьов Євгеній Олексійович, ордер серії ВІ №1300941 від 11.05.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3830 від 20.04.2021, адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Кегичівська селищна рада Харківської області, місцезнаходження за адресою: вул. Волошина, буд. 33, с-ще Кегичівка, Берестинського району, Харківської області, 64003, .

Суддя Т.В. Богачова