Справа № 154/653/25
Провадження № 2/156/201/25
Рядок статзвіту № 67
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2025 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Федечко М. О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду сел. Іваничі цивільну справу № 154/653/25 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_15, ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 - не з`явилася,

представник позивача ОСОБА_4.,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача Улибіна-Вельгус М.В. ,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

представник ІНФОРМАЦІЯ_14 - ОСОБА_51 - не з`явилася,

представник ІНФОРМАЦІЯ_2 - не з`явився,

представник військової частина НОМЕР_1 - ОСОБА_52 - не з`явилася,

в с т а н о в и в:

І. Короткий виклад обставин справи

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_15, ІНФОРМАЦІЯ_3 , військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування поданого позову посилається на те, що вона та ОСОБА_5 почали проживати разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з грудня 2015 року. Увесь час, з 2015 року вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 здійснював оплату комунальних послуг за вище вказаною адресою, спільно з нею проводив періодичні ремонти в квартирі, використовували належну йому земельну ділянку, після її продажу разом використали отримані від продажу кошти. ОСОБА_5 періодично лікувався в Нововолинській міській лікарні, де вона його відвідувала. На лікування позичали кошти, які спільно повертали. Вона також неодноразово, під час спільного проживання, проходила стаціонарне лікування. ОСОБА_6 відвідував її в лікарні та оплачував лікування.

У вище зазначеному помешканні до ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала також її бабуся ОСОБА_7 , яка померла у віці 97 років. ОСОБА_5 допомагав їй доглядати бабусю, брав участь у її похованні. Сестра ОСОБА_5 - ОСОБА_8 також була присутня на похованні бабусі.

Вони разом відпочивали, часто разом відвідували помешкання ОСОБА_9 (i в м. Нововолинську i в с. Осмиловичі), з якою проживає її батько ОСОБА_10 . Власне ОСОБА_9 i познайомила у той час її та ОСОБА_5 . Вона та ОСОБА_6 допомагали разом у веденні господарства ОСОБА_9 в селі Осмиловичі, де ОСОБА_9 успадкувала після смерті батьків городи та присадибний будинок. ОСОБА_5 працював у ТзОВ «Нововолинський м`ясокомбінат» вантажником з правом керування автонавантажувачем, а вона працювала періодично, фактично була на утриманні ОСОБА_5 . Задля забезпечення задовільних побутових умов проживання ОСОБА_5 неодноразово, під час спільного проживання з нею, користувались послугами банківських установ, в яких отримували кредити, які спільно повертали. Майже у всіх кредитних договорах ОСОБА_5 зазначав своє місце проживання - АДРЕСА_1 , за її місцем реєстрації, хоча був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Шлюб не реєстрували, оскільки вважали, що в цьому не було потреби. ОСОБА_5 не був одружений, дітей не мав, батьки померли. Вона підтримувала дружні та теплі відносини з мамою ОСОБА_11 (до її смерті), яка проживала в АДРЕСА_2 . Вона з ОСОБА_11 на день - два, а деколи на довше їхали в с. Осмиловичі, оскільки його мати хворіла та потребувала допомоги у веденні домашнього господарства. Сестра ОСОБА_11 - ОСОБА_12 зареєстрована в АДРЕСА_2 , є особою працездатного віку, не є людиною з інвалідністю, має свою сім`ю, сина, ще одна сестра ОСОБА_13 також має свою сім`ю та проживає у м. Нововолинськ.

ОСОБА_5 частину свого заробітку перераховував на її рахунок. 3 листопада 2023 року вона працювала та проживала в Республіці Польща, куди вимушено поїхала працювати через неможливість в Україні заробити кошти для повернення кредитів, які запозичили разом з ОСОБА_11 . Вона в банківських установах має лише один відкритий рахунок, на який вона у 2024 році отримувала кошти, як безробітна під час перебування на обліку в Нововолинському міському центрі зайнятості населення. Коли їхала в Республіку Польща на заробітки, свою банківську картку віддала ОСОБА_11 , оскільки на рахунку була невелика сума коштів. Після мобілізації, ОСОБА_6 її банківську картку дав своїй сестрі ОСОБА_13 . Вона відправляла кошти сестрі ОСОБА_11 - ОСОБА_8 для погашення заборгованості за кредитами, які брав ОСОБА_6 , проживаючи з нею.

У січні 2024 року ОСОБА_5 був призваний на військову службу по мобілізації. Згідно із сповіщенням № 72 від 24.06.2024 старший солдат ОСОБА_5 навідник-оператор третього штурмового відділення першого штурмового взводу другої штурмової роти військової частини НОМЕР_2 зник безвісти 23.06.2024 під час ведення бойових дій та виконання бойового завдання на лінії зіткнення з противником поблизу населеного пункту Роботине, Пологівського району, Запорізької області.

Весь період військової служби вона підтримувала зв`язок з ОСОБА_5 , доки він не обірвався через зникнення останнього. Вона щодня телефонувала йому, а він їй, та повідомляв про зміну свого місця дислокації, узгоджували можливе скерування командуванням ОСОБА_11 для лікування.

Усе вище наведене та додані до позову докази свідчать про те, що вона проживала із ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 2015 року, та в період цих відносин вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом.

Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як жінки та чоловіка, породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне їй для вжиття заходів щодо розшуку ОСОБА_5 , оскільки без підтвердження родинних стосунків вона позбавлена можливості подавати клопотання у кримінальному провадженні та отримувати відомості про хід розслідування; суттєво обмежена у здійсненні заходів щодо його пошуку; не має права отримувати документи від військової частини (у тому числі, але не виключно акт службового розслідування); позбавлена права на отримання виплат у зв`язку із зникненням безвісти ОСОБА_5 та вчинення необхідних процесуальних дій, як законного члена сім`ї.

Відповідач скористалася своїм правом та подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позов не визнає в повному обсязі, оскільки вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем подано у ньому не зовсім достовірну інформацію. Звертає увагу суду, що позивачем на підтвердження своїх доводів додані копії кредитних договорів, заяв, в більшості яких відсутній навіть підпис її брата, i які датовані за період 2021-2022 роки; копії медичної документації її брата датованої періодом з 2013 по 2021 роки; а також договір оренди землі від 20.03.2012 року, акт визначення меж земельної ділянки в натурі від 20.03.2012 р. та акт прийому-передачі об`єкта оренди землі, належної її братові. Це пояснюється тим, що її брат дійсно підтримував відносини i проживав спільно із позивачем, без реєстрації шлюбу в період чacy з середини 2017 року до жовтня 2023 року. Зазначила, що їхні відносини важко назвати добрими, саме тому там i не обговорювалося питання реєстрації шлюбу чи спільних дітей. Позивач з її братом часто конфліктували, вона виганяла його і він повертався до себе додому. Так, навіть, в той період їхнього спільного проживання, вона допомагала брату, бо він її про це просив. До прикладу, саме вона, а не позивач, оплатила вартість пластини, коли в нього у 2018 році був закритий перелом правої ключиці зі зміщенням, хоча вони спільно проживали i вели спільний бюджет, про що каже позивач. Так само в серпні 2023 року вона оплачувала за МРТ попереково-крижового відділу хребта у приватній клініці «BODRO». Саме до неї він звертався по допомогу, а не до позивача, яка стверджує про чудові подружні відносини.

В жовтні 2023 року позивач вкотре вигнала її брата ОСОБА_5 зі свого помешкання, наказала своєму батькові змінити замки, щоб ОСОБА_6 не зміг прийти навіть по свої речі. I це вже було остаточне припинення їхніх відносин. ОСОБА_5 повернувся додому i жив з нею, що підтверджується доданим актом обстеження на предмет проживання сім`ї.

В січні 2024 року ОСОБА_5 було мобілізовано до лав ЗС України. В ОСОБА_11 дійсно залишилася банківська картка позивача, яку він мав в гаманці, коли його вигнали із помешкання. Своєї картки він не мав, перекидав туди гроші i їхня сестра ОСОБА_13 ix знімала та купувала, за його проханням, валюту, яку зберігає й досі в себе для нього.

Зазначає, що долучені позивачем фотосвітлини зроблені задовго до того, коли вони розійшлися i припинили підтримувати будь-які відносини. Долучена позивачем переписка невідомо з яким саме ОСОБА_11 зроблена. Наголосила, що в жовтні 2023 року вони припинили свої відносини, i її брат був самотнім. У неї є наявні всі медичні картки брата, його закордонний паспорт, диплом, водійське посвідчення, повістка на відправку 05.01.2024 року, саме вона його збирала в дорогу, нею було підготовлено «тормозок», навіть придбано шкарпетки та білизну, що підтверджується чеком від 04.01.2024 року.

22.03.2024 року вона, на прохання брата, погашала його заборгованість, оплачувала земельний податок за землю, про яку вказує позивач, також вона неодноразово поповнювала йому рахунок мобільного оператора, i ще й до його мобілізації. Їй брат надіслав сертифікат завершення військової підготовки за кордоном, довідку форми 5. Саме її визнано потерпілою стороною у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 000608 від 25.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки брат проживав з нею.

Позивач вказує, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка їй необхідне для вжиття заходів щодо розшуку її брата, проте це не відповідає дійсності, адже основна її мета - отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 15 мільйонів гривень.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_2 просить суд відмовити в позові повністю та стягнути з позивача судові витрати (надання правничої допомоги) понесені нею в розмірі 15000,00 грн.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_15 через систему «Електронний суд» надала пояснення, в якому просила у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що у січні 2024 року ОСОБА_5 був призваний на військову службу по мобілізації. Згідно із сповіщенням № 72 від 24.06.2024 старший солдат ОСОБА_5 , навідник-оператор третього штурмового відділення першого штурмового взводу другої штурмової роти військової частини НОМЕР_1 зник безвісти 23.06.2024 під час введення бойових дій та виконання бойового завдання на лінії зіткнення з противником поблизу населеного пункту Роботине, Пологівського району Запорізької області.

На даний час військовослужбовець ОСОБА_5 є в статусі зниклого безвісті, а не загиблого.

Зазначає, що обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст. 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї.

Звертає увагу, що фото надані позивачами не є належним доказом через не можливість визначення місця створення фото. До того ж, з зазначених фото не можна визначити в якому році воно було здійснено і неможливо підтвердити що на фото, позивачі і особа, яка зникла безвісті.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Проте, незрозуміло чи долучені заявницею наступні докази спільного проживання однією сім`єю, зокрема: - підтвердження спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла; - фактів спільної присутності їх на святах або періодичного спільний відпочинок та ін.

Також не зрозуміло чому заявницею не долучено до заяви копії наступних документів: - копії наказу командира військової частини про визнання зниклим безвісти, матеріалів службового розслідування військової частини НОМЕР_1 за даним фактом і наказу про його результати, (з якого повинно вбачатись хто записаний родичем та/ або членом сім`ї загиблого, хто отримав з військової частини відповідні грошові виплати, тощо); - витягу з особової справи ОСОБА_5 (послужного списку, аркушу вивчення, автобіографії тощо) у військовій частині і щодо відомостей про членів його сім`ї та/або родичів.

Звертає увагу суду, що надані ОСОБА_1 докази (копії кредитних договорів, сповіщення, довідка про місце реєстрації ОСОБА_1 , довідка про доходи ОСОБА_5 інші документи) жодним чином не підтверджують, що вона перебувала у родинних (сімейних) відносинах з ОСОБА_5 .

Крім того, позивачем долучено сповіщення сім`ї від 24.06.2024, яке адресовано сестрі загиблого ОСОБА_2 , яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 . Окрім цього, не долучено жодних документів щодо сімейного стану заявниці та загиблого ОСОБА_5 , наявність/відсутність інших дітей, відсутня інформація про батьків загиблого, витяг з особової справи загиблого у військовій частині і щодо відомостей про членів його сім`ї та/або родичів.

Оскільки належних, допустимих і достатніх доказів про проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім`єю та на підтвердження спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків заявником не надано, відповідно, відсутні підстави для визнання такого факту доведеним.

ІІ. Позиція учасників процесу

В судове засідання призначене на 03.09.2025 року ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить підтвердження у матеріалах справи.

В попередньому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала в повному обсязі. Ствердила, що перебувала у шлюбі від якого має сина, який проживає з нею за адресою АДРЕСА_1 . З ОСОБА_5 познайомилася на святі в с. Осмиловичі, Володимирського району 22.05.2017 року, спочатку вони переписувались, пізніше почали разом жити. З 2017 року ОСОБА_5 почав проживати з нею за адресою АДРЕСА_1 . За час спільного проживання з ОСОБА_5 вони придбавали техніку для дому, жили нормально, ходили в гості, їздили по гриби. Коли вона працювала, то ОСОБА_6 проводжав та зустрічав її з роботи, коли періодично перебували у медичних закладах, то провідували одне одного, сварок (конфліктів) у них не було. ОСОБА_6 познайомив її з своїми сестрами та мамою. Зазначила, що більше спілкувалася із сестрою ОСОБА_14 , оскільки з ОСОБА_8 були конфлікти. Інколи їздила в село до ОСОБА_11 , сусіди знали, що вони живуть разом. Коли ОСОБА_6 раніше приходив з роботи, то міг приготувати їсти та погодувати її бабусю, яка проживала з ними, з її сином він мав гарні відносини. Коли вона втратила роботу то жили на кошти ОСОБА_11 , а коли не вистачало грошей то взяли кредит, його погашав ОСОБА_6 . Періодично вона мала декілька робіт, однак працювала не довго. Коштів не вистачало тому вирішила їхати 08.10.2023 року в Польщу на роботу, хоча ОСОБА_6 заперечував бо не хотів її відпускати. Після від"їзду, перший тиждень вона не могла зв`язатися з ОСОБА_11 , оскільки він не хотів говорити, почав вживати спиртне. Однак пізніше все налагодилося, вони почали знову спілкуватися, у грудні вона вже вислала грошові кошти 250 злотих ОСОБА_11 . Своїм батькам також надсилали гроші, щоб вони погашали кредит та надавала кошти ОСОБА_8 , щоб вона оплачувала інший кредит. У 2024 року ОСОБА_6 отримав повістку на відправлення, збирала його сестра ОСОБА_8 , оскільки вона була за кордоном. Коли йому почали платити заробітну плату, він також почав гасити заборгованість за кредитами, пересилав гроші і ОСОБА_8 і ОСОБА_13 , остання купляла іноземну валюту (долари США). Також зазначає, що вона спілкувалася з ОСОБА_11 по декілька разів на день. 22.06.2024 року ОСОБА_6 подзвонив та повідомив, що він мав іти «на позицію», однак через два дні до неї зателефонувала ОСОБА_8 та повідомила, що ОСОБА_6 пропав. Зазначила, що були моменти, що вона доглядала матір ОСОБА_11 в с. Осмиловичі. Коли померла її баба, сестри ОСОБА_11 були на похоронах, як і вона була на похоронах матері ОСОБА_11 . Підтвердила, що ОСОБА_8 надавала грошові кошти на лікування ОСОБА_11 , однак він кошти повертав. Вона купила автомобіль для ОСОБА_11 , за свої кошти, оскільки саме він має посвідчення водія.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила такі задовольнити. Додатково зазначила, що помилку в позові допустила вона, вказавши невірну дату початку спілкування позивача з ОСОБА_5 , оскільки пройшов певний проміжок часу. Підтвердила, що пропонувала свої послуги відповідачу, як адвоката, щоб мати змогу шукати ОСОБА_11 , однак вона відмовилася. Підтвердила, що дійсно було звернення з такою ж заявою до Нововолинського міського суду, однак суд вбачав спір про право, а тому залишив заяву без розгляду. Дійсно було зареєстровано кримінальне провадження за заявою сестри ОСОБА_11 по факту його зникнення, декілька разів вона телефонувала до слідчого щодо зникнення ОСОБА_11 , однак їй було відмовлено у наданні будь-якої інформації, оскільки вона немає належних прав. Ствердила, що вище зазначена трикімнатна квартира, де проживали позивач та ОСОБА_16 це квартира батька позивача, ОСОБА_6 жив з позивачем у цій квартирі, також допомагав бабі позивача, готував. Вона знає ОСОБА_11 , має з ним гарні відносини, оскільки є рідною сестрою позивача. Підтвердила, що позивач та ОСОБА_6 мали кредити, їх було декілька. Позивач, 08.10.2023 року поїхала в Польщу, щоб заробити кошти для погашення цих кредитів. Коли ОСОБА_6 пішов на війну вона з ним особисто переписувалася, оскільки її чоловік також воює ( ОСОБА_6 цікавився як її чоловік несе службу). У них всіх були гарні стосунки, здивована чому відповідач заперечує позов. Щодо неправдивих даних в документах ОСББ «Довіра» про рік початку спільного проживання, поклалася на розсуд суду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги заперечила та зазначила, що її брат ОСОБА_6 та позивач познайомилися у 2017 році, ближче до зими, почали разом проживати (він ночував у м.Нововолинськ, але інколи приїжджав додому). Спочатку на всі вихідні він приїжджа сам, позивач працювала у кафе «Круїз» , після його закриття не працювала довгий час ніде. ОСОБА_6 працював на ТзОВ «Нововолинський М`ясокомбінат», коли померла баба позивача, вони дійсно приходили на похорон, однак саме ОСОБА_6 подзвонив та сказав їм бути. Позивач та ОСОБА_5 стабільно почали проживати з 2018 року, стосунки їх були нормальними. У 2018 році ОСОБА_6 зламав ключицю, вона давала йому 7000,00 грн. на лікування, однак ОСОБА_6 частину грошей повернув. У червні-липні 2018 року до неї подзвонили та повідомили про кредит ОСОБА_11 , про великі відсотки, він не вніс платіж і почались нараховуватись проценти (30 000,00 грн.). У серпні вона з ОСОБА_11 пішла у А-Банк та зробила реструктуризацію, все виплатила вона своїми та маминими грошима. Дійсно між ними були сварки за алкоголь, оскільки позивач та ОСОБА_6 могли випивати. Коли вона їздила до сина в Польщу та в Туреччину , просила ОСОБА_11 та позивача подивитися за господарством. У 2023 році вона поїхала в Польщу, на початку жовтня 2023 року, подзвонила сестра та сказала, що позивач поїхала у Польщу, а ОСОБА_6 ще проживав у квартирі, десь через день сестра знову подзвонила і сказала, що у квартирі позивача змінили замки, а ОСОБА_6 пішов жити в с. Осмиловичі. Після цього, на роботі ОСОБА_11 на ногу впав «брекет» і він був місяць на лікарняному, а в грудні отримав повістку та 05.01.2024 року був призвали в армію. У військоматі залишив її номер телефону, оскільки на позивача не надіявся. Коли він був у ЗС України він дзвонив, вона з ним спілкувалася. Коли повідомили, що він пропав, вона поїхала в поліцію м. Нововолинськ, написала заяву і поїхала в Польщу, оскільки мала завести людей. ОСОБА_11 вона шукала, робила все можливе. Підтердила , що ОСОБА_6 і позивач спілкувалися, однак часто сварилися, однак після жовтня 2023 року їх стосунки припинилися, ОСОБА_6 жив в с. Осмиловичі та він особисто сказав їй, що його ноги більше у тій квартирі не буде, де проживав з позивачем, все село знало, що ОСОБА_6 живе в с. Осмиловичі. Ствердила, що позивач дійсно передавала грошові кошти на погашення кредитів, кредит був оформлений на ім`я ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_11 забрали в армію, не знає чи спілкувався останній із позивачем, він ніколи їй не говорив, що відновив спілкування з позивачем. Саме вона збирала ОСОБА_11 в армію, провела. До моменту зникнення ОСОБА_11 , він жодного разу не говорив, що примирився з позивачем, про їхнє спілкування, спільні плани.

Представник відповідача Улибіна Вельгус М.В. в судовому засіданні заперечила щодо позову повністю з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що на даний момент ОСОБА_16 перебуває в статусі зниклого безвісти, тому підстави пред`явлення позову відсутні. Звернула увагу суду, що позивач зазначає невірну дату початку їхніх стосунків, у акті обстеження проживання ОСББ «Довіра» також зазначена невірна інформація. Крім того у матеріалах справи відсутні докази ведення сторонами спільного господарства. Усі свідки, що надавали покази зі сторони позивача є їхніми родичами, які зацікавленні в задоволенні позову. Наголосила, що обмеження прав позивача у пошуку ОСОБА_5 , не відповідає дійсності, а дійсна мета позову це отримання грошових виплат.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_14 - ОСОБА_51 в судове засідання 03.09.2025 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить підтвердження про доставку судової повістки у матеріалах справи.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання, 03.09.2025 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить підтвердження у матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник військової частина НОМЕР_1 - ОСОБА_52 в судове засідання 03.09.2025 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить підтвердження у матеріалах справи. Про причини неявки не повідомила.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.03.2025 року цивільну справу №154/653/25 передано на розгляд до Іваничівського районного суду Волинської області.

Ухвалою суду від 07.04.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі № 154/653/25 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

29.04.2025 року підготовче судове засідання відкладено, у зв`язку з клопотання відповідача, на 12.05.2025 року.

12.05.2025 року відкладено підготовче судове засідання у зв`язку з клопотанням відповідача на 27.05.2025 року.

Ухвалою суду від 27.05.2025 року постановлено долучити до матеріалів цивільної справи № 154/653/25 подані представником позивача ОСОБА_4 докази (документи), згідно заявлених нею клопотань. Клопотання представника позивача ОСОБА_4 про допит її як свідка задоволено. Клопотання представника позивача ОСОБА_4 та представника відповідача Улибіної - Вельгус М.В. про виклик у судове засідання свідків задоволено. Закрито підготовче провадження у цивільній справі №156/653/25 та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 13 год. 00 хв. 07 липня 2025 року.

В судовому засіданні 07.07.2025 року оголошено перерву до 21.07.2025 року за клопотанням представника відповідача.

В судовому засіданні 21.07.2025 року оголошено перерву до 30.07.2025 року для виклику свідків.

В судовому засіданні 30.07.2025 року оголошено перерву до 11.08.2025 року за клопотанням представника позивача.

Судове засідання призначене на 11.08.2025 року відкладено у зв`язку з клопотанням представника відповідача на 03.09.2025 року.

Ухвалою суду від 03.09.2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Улибіної-Вельгус М.В. подане 30.07.2025 року про долучення доказів до матеріалів справи - залишено без розгляду. У визнанні подання клопотання представника відповідача Улибіної - Вельгус М.В. від 30.07.2025 року про долучення доказів до матеріалів справи зловживанням процесуальними правами з застосуванням заходів примусу, встановленими ЦПК України - відмовлено.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи присутність представника позивача в судовому засіданні, відповідача, його представника, а також підтвердження про належне повідомлення про судове засідання третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, підстави для відкладення розгляду цивільної справи відсутні.

Заслухавши вступне слово учасників процесу, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів цивільної справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія довідки про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Нововолинської міської ради ЦНАП (а.с. 15, Том 1).

Відповідно до копії свідоцтва про одруження ОСОБА_20 одружився з ОСОБА_21 . Прізвище після одруження « ОСОБА_20 » (а.с. 131, Том 1).

Згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_21 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 132).

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 16.10.1948 року, ОСОБА_20 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 133, Том 1).

Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.05.2025 року, будинок за адресою АДРЕСА_2 належить відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 199, Том 1).

На підтвердження заявлених вимог про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та у заперечення таких вимог, сторонами було подано наступні докази:

Акт №1 від 10.12.2024 року ОСББ «Довіра» (її членів комісії), згідно якого, зі слів свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали без реєстрації цивільного шлюбу та вели спільне господарство з 2015 року (а.с. 35, Том 1);

Копію диплому Володимир-Волинського училища серії НОМЕР_3 від 30.07.1990 року, згідно якої ОСОБА_5 закінчив училище за професією «Механізатор меліоративних робіт» (а.с. 145, Том 1);

Посвідчення водія на ім"я ОСОБА_5 , категорії «С», НОМЕР_4 від 17.03.1990 року (а.с. 146, Том 1);

Картку № НОМЕР_5 працівника харчової та переробної промисловості, який підлягає попередньому медичному огляду, ОСОБА_5 визначений придатним для роботи за професією - вантажник (а.с. 37, Том 1);

Виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 4210037 від 22.01.2021 року, згідно якої ОСОБА_5 з 10.01.2021 по 22.01.2021 року перебував на лікуванні із діагнозом «Гострий правобічний орхоепідідіміт» (а.с. 38, Том 1);

ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Нововолинська ЦМЛ» з 14.05.2018 по 30.05.2018, причина непрацездатності - виробничі травми, про свідчить листок непрацездатності серії АДМ №248821 (а.с.39, Том 1);

ОСОБА_5 має медичну карту осіб для визначення спроможності займатися відповідним видом діяльності за станом здоров`я та особисту медичну книжку з його медичними оглядами, відповідно до займаної посади «вантажник» ТзОВ «Нововолинським м`ясокомбінат» (а.с. 40-45, 51, Том 1,).

Згідно з медичною документацією ОСОБА_5 мав закритий перелом правої ключиці зі зміщенням (а.с. 135-139, Том 1) та грошові кошти в сумі 7 064,22 грн. були заплачені за набір металоконструкції для операції по ключиці (а.с. 140). Після чого ОСОБА_5 у 2023 році проходив обстеження у КНГ «БОДРО» (а.с. 142-144, Том 1).

Відповідно до копій договору оренди землі від 20.03.2012 року, акту прийому-передачі об`єкта оренди та акту визначення меж земельної ділянки в натурі, орендодавець ОСОБА_5 надав в оренду ріллю 1,2929 га ТзОВ «П`ятидні», строк договору 10 років (а.с. 18-19, Том 1).

Відповідно до копії довідки про доходи ОСОБА_5 , його загальна сума доходу з липня 2023 по грудень 2023 склала, без урахування аліментів, 39 915,86 грн. (а.с. 50).

Відповідно до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорта споживчого кредиту ОСОБА_5 19.05.2021 року отримав від АТ «Перший український міжнародний банк» кредит в розмірі 20 000,00 грн. строком на 24 місяці (а.с. 23-25, Том 1).

16.04.2021 року ОСОБА_5 підписав кредитний договір № Е07.22184.007894641 та отримав грошові кошти в розмірі 33 470,00 грн. строком на 36 місяців (а.с. 28-29, Том 1).

ОСОБА_5 здійснював погашення кредиту, а саме: 20.12.2021, 17.08.2022, 21.05.2021, 19.08.2021, 23.07.2021 18.06.2021 року здійснював погашення заборгованості відповідно до кредитного договору № Е07.22184.007894641 від 16.04.2021 року (а.с. 26, Том 1).

Відповідно до копій квитанцій до прибуткового касового ордера №720 від 12.10.2021, № 721 від 12.10.2021, № 840 від 14.12.2021 було сплачено ОСОБА_5 грошові кошти для погашення фінансового кредиту №НВ16-00759 від 12.10.21 року. Також копіями чеків підтверджено, що ОСОБА_5 здійснював оплату заборгованості відповідно до договору №026/01081/09/22 в сумах 10000,00 грн. та 1894,00 грн. (а.с. 54-55, Том 1).

16.09.2022 року між ОСОБА_5 та ТзОВ «Просто позика» було укладено кредитний договір на суму 10 000,00 грн. строком на 180 днів, про що свідчить копія кредитного договору від 16.09.2022 року та паспорт споживчого кредиту. Також ОСОБА_5 застрахував своє життя на строк з 16.09.2022 по 16.03.2023, про що свідчить договір добровільного страхування життя (а.с. 56-60, 61-62, Том 1).

Відповідно до квитанції від 22.03.2024 року ОСОБА_5 здійснював погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 3000,00 грн. (а.с. 151).

На банківську карту № НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_1 , надходили грошові кошти в 2024 році від ОСОБА_5 в сумах 7000,00 грн., 5000,00 грн., 11000,00 грн. 8500,00 грн., 1000,00 грн. 10000,00 грн., 10000,00 грн., 15000,00 грн., 5000,00 грн., 500,00 грн. (а.с. 46, 47, Том 1)

По банківській карті № НОМЕР_7 здійснювалися нарахування грошових коштів від ОСОБА_5 , а також видатки на побутові потреби, про що свідчить роздруківка банку (а.с. 48).

Згідно з копії виписки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_25 , на її рахунок ОСОБА_5 надсилав грошові кошти в розмірах 12 050,00 грн. (09.05.2024 року), 5000,00 грн. (01.05.2024 року) та 5000,00 грн. (01.05.2024) (а.с. 243 зворот).

Також відповідачем було надано письмові докази з яких вбачається, що вона поповнювала мобільний телефон № НОМЕР_8 , а також переказувала грошові кошти в розмірі 1425,00 грн, 150,00 грн. ОСОБА_5 , про що свідчить скріншоти з мобільного додатку А-Банк (а.с. 152-156, Том 1).

ОСОБА_2 також був сплачений земельний податок від імені ОСОБА_5 в розмірі 122,00 грн., про що свідчить копія платіжної інструкції від 26.08.2024 року (а.с. 157, Том 1).

ОСОБА_5 сплатив земельний податок в розмірі 116,00 грн., про що свідчить копія квитанції АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 158, Том 1).

Згідно з акту обстеження на предмет проживання сім`ї гр. ОСОБА_2 від 28.04.2025 року, остання зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою також зареєстровані: ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . На момент проведення акту обстеження, комісією встановлено, що ОСОБА_5 з жовтня 2023 по січень 2024 дійсно проживав за місцем своєї реєстрації, що підтверджують сусіди ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 (а.с. 130).

У матеріалах справи наявні фото світлини, «скіншоти» переписки ОСОБА_30 з ОСОБА_2 на яких зафіксовані фотографії ОСОБА_5 з іншими особами (а.с. 150, Том 1).

Також у матеріалах справи наявні фотосвітлини ОСОБА_5 та позивача за застіллям, а також скріншот стрічки переписки позивача та ОСОБА_5 датовані червнем 2024 року.

Також у матеріалах справи наявні скріншоти переписки позивача з ОСОБА_5 , однак суд звертає увагу, що такі датовані березнем - червнем 2024 року (а.с. 176-188, 200-202, 203 зворот - 204, 206 - 207 Том 1).

У матеріалах справи також присутня переписка представника позивача із особою ОСОБА_31 з метою отримання інформації щодо ОСОБА_5 , про що свідчить скріншот (а.с. 218-219, Том 1).

Відповідно до копій квитанції, ОСОБА_32 здійснював переказ грошових коштів в розмірі (264,50 zl) 2280,39 грн. та (414,50 zl) 3648,67 грн. на ім`я ОСОБА_33 та ОСОБА_34 (а.с. 203, 205 Том 1).

ОСОБА_5 отримав повістку на відправлення на 05.01.2024 року на 11:00 год., про що свідчить копія повістки ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 148).

Відповідно до копії квитанції від 04.01.2025 року, що надана відповідачем, здійснювалася купівля необхідних речей для його відправлення до ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 149, Том 1).

Відповідно до копії довідки виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 01.05.2024 року за № 1592, солдат ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 22.02.2024 року по теперішній час (а.с. 160, Том 1).

Відповідно до копії сповіщення сім`ї №72 ІНФОРМАЦІЯ_10 від 24.06.2024 року, ОСОБА_2 сповістили, що її брат ОСОБА_5 (старший солдат) зник безвісти 23.06.2024 року під час ведення бойових дій та виконання бойового завдання на лінії зіткнення з противником поблизу населеного пункту Роботине, Пологівського району, Запорізької області (а.с. 36, Том 1).

Відповідно до копії Витягу з ЄДРДР за №0000608 від 25.06.2024 року відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.115 КК України, в якому зазначено, що ОСОБА_5 зник безвісти під час ведення бойових дій та виконання бойового завдання на лінії зіткнення з противником поблизу населеного пункту Роботине, Пологівського району, Запорізької області (а.с. 34, Том 1). Потерпілою вказано ОСОБА_2 .

Постановою слідчого СВ ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області І. Зраітеля, ОСОБА_2 визнано потерпілою у кримінальному провадженні №0000608 від 25.06.2024 року (а.с. 134, Том 1).

Також на підтвердження заявлених позовних вимог, кожна з сторін заявляла клопотання про допит свідків у справі, яке було задоволено судом та в ході розгляду цивільної справи були допитані наступні свідки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні ствердила, що у 2015 році почала проживати разом з батьком позивача. 22.05.2017 року було свято на якому позивач познайомилася із ОСОБА_5 , вони почали зустрічатися, а згодом ОСОБА_6 перебрався до позивача, яка проживала з бабою, в м.Нововолинськ та вони почали разом жити. ОСОБА_6 та позивач завжди гарно спілкувалися, не сварилися. Коли позивач була без роботи, їм було важко фінансово, коли вони щось купляли і позичали гроші та вони гроші завжди віддавали. Дійсно було таке що ОСОБА_6 та позивач іноді випивали, набрали кредити, тому позивач і поїхала в Польщу. ОСОБА_6 не міг виїхати, оскільки була війна, а позивач переживала, що коли поїде в Польщу ОСОБА_6 почне вживати спиртне, так і було. Після відїзду позивача, ОСОБА_6 прийшов до них та сказав, що не буде жити в квартирі, а буде жити дома. Після мобілізації ОСОБА_6 був в Англії , дзвонив та спілкувався з ними. Позивач та ОСОБА_6 мали кредити, тому коли ОСОБА_36 була в Польщі то висилала гроші на оплату кредиту, коли ОСОБА_6 був в ЗС України також висилав гроші для їх погашення. В травні 2024 року ОСОБА_6 вислав 12000,00 грн. для позивача. Згодом позивач подзвонила та попросила забрати банківську картку в ОСОБА_13 (сестра ОСОБА_11 ), остання сказала що купила долари, які віддасть ОСОБА_11 , однак код до картки сказала не правильний. Коли вона спілкувалася з ОСОБА_11 , то він говорив, що сестрам висилає гроші, один раз в тиждень з ним спілкувалася. ОСОБА_6 знав про куплений автомобіль, говорив, що права має, прийде з війни і буде їздити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 ствердив, що він з ОСОБА_5 познайомився в кінці 2016 початку 2017 року, відносини з ним мав дуже хороші, суперечок не було, він допомагав йому по господарству. Було таке, що ОСОБА_36 та ОСОБА_6 не платили за квартиру, іноді вони випивали. Стосунки ОСОБА_11 з ОСОБА_37 були хороші, вони купили холодильник, пральну машину, диван, старалися двоє. 05.10.2023 року він взнав, що ОСОБА_6 та ОСОБА_36 мали декілька кредитів, а у жовтні 2023 року ОСОБА_36 поїхала у Польщу на роботу, щоб віддати ці кредити. Після того як ОСОБА_36 поїхала на роботу, до ОСОБА_11 не можна було тиждень дозвонитися. Коли він був на дачі (будинок в с. Осмиловичі) товариш ОСОБА_11 - ОСОБА_38 повідомив, що ОСОБА_6 на роботу не ходить, заглядає в чарку. Через декілька днів зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що він буде жити в селі, оскільки йому не вигідно платити за квартиру. Зазначив, що завжди на свята він, його цивільна дружина, ОСОБА_36 та ОСОБА_6 збиралися разом, ОСОБА_6 допомагав з ремонтом у квартирі, де він з ОСОБА_37 жив. Коли ОСОБА_36 перестала працювати, то була на утриманні в ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_36 була у лікарні, ОСОБА_6 ходив до неї кожен день. Син ОСОБА_39 працює в Польщі на м`ясокомбінаті, запропонував ОСОБА_40 роботу, однак ОСОБА_6 був проти. ОСОБА_36 та ОСОБА_6 брали кредити, один з них в розмірі 20000,00 грн., його взяв ОСОБА_6 , а ОСОБА_36 була поручителем. Коли ОСОБА_36 почала в Польщі заробляти гроші, їх передавала йому для погашення заборгованості. З ОСОБА_11 він спілкувався часто, один раз в тиждень, однак ОСОБА_36 спілкувалася частіше. Коли ОСОБА_36 була в Польщі, то купила автомобіль ОСОБА_11 , щоб він їздив. Наголосив, що ОСОБА_6 переїхав у село жити, оскільки було дорого платити за комунальні послуги, він не хотів відпускати ОСОБА_41 на роботу до Польщі, а жодні замки він не змінював, ОСОБА_11 не заборонялося жити у квартирі. Підтвердив, що купляв диван, однак ОСОБА_6 та ОСОБА_36 з часом кошти віддавали.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_30 ствердила, що не може сказати, що позивач та ОСОБА_5 проживали, як сім`я, дійсно вони проживали разом 5-6 років. Вони познайомилися у 2017 році, спочатку ОСОБА_5 заїжджав до позивача, пізніше почав залишатися у неї ночувати. Не знає чи є у них спільне майно чи вони робили спільно якийсь ремонт. Коли вони сварилися, ОСОБА_5 приходив ночувати до неї. Коли позивач поїхала у Польщу, її батько змінив у квартирі замок, ніхто ОСОБА_5 про це не сповістив, останній зміг забрати свої речі з квартири лише через місяць. Коли ОСОБА_5 отримав повістку, його зібрала сестра. Коли його вигнали з квартири, він сказав, що не хоче мати ніяких відносин з позивачем. Під час служби, він дзвонив до неї та сестри ОСОБА_8 кожен день, інколи по два рази, вона з сестрою передавала йому передачі. Коли він був в Англії, ОСОБА_5 передав свої речі, там була картка позивача, на ту картку ОСОБА_5 відкладав свої гроші, вона порадила ОСОБА_5 за зароблені гроші купляти іноземну валюту. ОСОБА_5 говорив їй, що остаточно припинив відносини з позивачем, це був жовтень 2023 року, про плани з позивачем ніколи нічого не говорив. Позивач і ОСОБА_5 проживали у квартирі позивача, сина позивача вона не бачила жодного разу, знає що син позивача та ОСОБА_16 іноді билися, бо останній приходив в синяках. Підтвердила, що іноді позивач з ОСОБА_5 перебували разом на святах у селі Осмиловичі. Зазначила, що перебувала у квартирі позивача два рази, один раз на день народження ОСОБА_11 . Перед війною вона взнала, що ОСОБА_6 разом з позивачем взяли кредит, один з яких на будинок ОСББ, також ОСОБА_5 продав свою земельну ділянку, не знає куди ділися гроші за землю, кредити не були погашені. Підтвердила, що купляла іноземну валюту за кошти ОСОБА_11 , також підтвердила, що розраховувалася тією банківською карткою на яку ОСОБА_6 клав свої гроші, однак вертала гроші на картку. Коли ОСОБА_6 проживав з позивачем він проходив лікування в Нововолинській лікарні (перелом ключиці), ОСОБА_2 давала гроші на лікування, однак зі слів сестри тільки половину грошових коштів вони віддали. Останній раз вона з ОСОБА_8 була в слідчого Нововолинського ГУНП у Волинській області у 2024 році. ОСОБА_5 висилав фотографії їй та сестрі, вони подумали, що брат можливо знайде собі жінку. Банківська картка позивача була у ОСОБА_5 , звідки він її взяв не повідомила, знає, що позивач поїхала у Польщу, оскільки не могла найти роботу в м. Нововолинськ, а потрібно було віддати кредити. ОСОБА_5 був проти, щоб позивач їхала на роботу за кордон. Коли ОСОБА_16 був мобілізований, жодного разу не говорив, що спілкується з позивачем. Підтвердила, що ОСОБА_5 переслав батькам позивача грошові кошти 10 000,00 грн., останні сказали, що це для позивача. Банківську картку позивача повернула її батьку, однак повідомила, що гроші не віддасть, вони будуть лежати для ОСОБА_11 . Підтвердила, що позивач пересилала гроші на погашення кредиту. Охарактеризувала життя позивача з ОСОБА_11 , як просте проживання, «собутильники».

В судовому засіданні свідок ОСОБА_27 ствердила, що знає ОСОБА_11 з дитинства, не може сказати, що він з позивачем жили як сім`я, любили випити. Дійсно в с. Осмиловичі вони приходили до його мами та сестри. Останнім часом, перед мобілізацією, він жив у сестри в селі, його до медичного закладу возила сестра, коли нога була у гіпсі, на роботу їздив з села. Коли він пропав, то сестру повідомили працівники ТЦК та СП. Знає, що десь у жовтні 2023 року він перестав жити у місті, сказав, що поміняли замки у квартирі, коли ОСОБА_36 поїхала за кордон, все село це знало. Коли ОСОБА_5 переїхав жити у село, позивача вона не бачила, та й після його мобілізації її не бачила. Між ним та позивачем були сварки, коли він працював на городі, вона чула як по телефону він сварився. Знає, що його сестра ОСОБА_8 зверталася до державних органів, шукала ОСОБА_11 . Дійсно були випадки, коли позивач ночувала у селі, бо сестра ОСОБА_8 могла поїхати за кордон на 2 - 3 тижні, оскільки була жива її мати (потрібно було її доглядати). Мати ОСОБА_11 спочатку була задоволена, що він має когось, однак коли він з позивачем випивали вона не була задоволена. Коли ОСОБА_6 служив, сестри висилали йому посилки, він підтримував з ними зв`язок.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_28 ствердила, що позивач та ОСОБА_5 проживали разом менше п`яти років. Він ходив на роботу, а вона сиділа вдома, вживала алкоголь. ОСОБА_5 , перед мобілізацією жив в селі та ходив на роботу, його вигнали з квартири в Нововолинську . Коли його мобілізували, сестра ОСОБА_8 його збирала, ОСОБА_39 не було, вона була в Польщі. Не знає чи вони припинили відносини, але не вважає їх сім`єю, спільних дітей у них не було. Мати ОСОБА_11 хотіла, щоб вони жили «по-людськи», не була задоволена, що вони пили горілку. Знає, що посилки йому відправляла сестра ОСОБА_8 , ОСОБА_6 з ними спілкувався, коли служив. Зазначила, що сестру ОСОБА_13 бачить раз на місяць у селі. ОСОБА_5 коли жив у селі казав, що має кредити, їх сплачує.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_29 ствердила, що позивач та ОСОБА_5 приїжджали у село Осмиловичі, позивач завжди була п`яна. За три місяці перед мобілізацією ОСОБА_5 жив у селі, ходив на роботу і з роботи, працював біля будинку сам. Він говорив, що позивач поїхала в Польщу, а його вигнали з квартири, де вони проживали. Зазначила, що з 2016 року вона почала бачити позивача з ОСОБА_5 в селі, вони не хотіли одружуватися. Збирала ОСОБА_5 на війну його сестра, посилки також передавала вона. Її чоловікові ОСОБА_5 говорив, що коли він буває на роботі, позивач випиває. В період їхнього життя бувало, що ОСОБА_6 жив у селі, коли вона його спитала, він сказав, що його вигнали, але через місяць знову жив з позивачем. ОСОБА_5 один раз промовився, що має кредити, також казав, що ОСОБА_36 поїхала до Польщі, а замки у квартирі поміняли, він не міг зайти до квартири. Після мобілізації ОСОБА_11 не знає про його стосунки з позивачем.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_43 ствердила, що з 2016 року ОСОБА_36 зустрічалася із її братом ОСОБА_44 , однак відносини припинилися, коли вони посварилися і ОСОБА_36 згодом почала зустрічатися із ОСОБА_11 . Осінню, коли ОСОБА_36 поїхала в Польщу, квартиру, де вони проживали закрили, ОСОБА_6 не міг туди попасти. Думає, що тоді відносини між ними припинилися.Коли ОСОБА_11 мобілізували, збирала його на війну сестра ОСОБА_8 . ОСОБА_6 і ОСОБА_36 часто сварилися, мали кредити. ОСОБА_36 деколи ночувала у неї з братом в той час, як зустрічалася із ОСОБА_11 , знає, що ОСОБА_36 хотіла повернутися до ОСОБА_45 . Її брат, ОСОБА_38 , їздив до ОСОБА_39 в місто Нововолинськ. Коли її брат зустрічався з ОСОБА_37 , разом з ОСОБА_37 в квартирі жили її син та баба. Сповіщення про зникнення безвісти ОСОБА_11 прийшло сестрі, як близькому родичу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_46 ствердила, що ОСОБА_36 та ОСОБА_6 жили місті, вони приходили в с. Осмиловичі. У жовтні ОСОБА_6 почав частіше бути в селі, коли ОСОБА_11 підвозили до міста на питання останній ствердив, що ОСОБА_36 поїхала в Польщу, його виставили і поміняли замки в квартирі. Коли він почав жити в місті з ОСОБА_37 його зовнішній вигляд змінився в гіршу сторону. ОСОБА_6 жив у с. Осмиловичі з жовтня 2023 року, а його мобілізували в січні 2024. З жовтня 2023 року він був постійно сам, ОСОБА_41 не бачила. Вона навчалася, однак кожні вихідні була вдома. До цього, ОСОБА_36 та ОСОБА_6 приходили в село раз в тиждень. Від ОСОБА_11 дізналася, що є проблеми з грошима і ОСОБА_36 поїхала в Польщу, також ОСОБА_6 їй говорив, що його попросили піти з квартири та забрати речі. Коли ОСОБА_11 мобілізували він дзвонив до її матері, спілкувався та говорив за «бінокля» для служби. Знає, що сестри відправляли ОСОБА_11 посилку, коли він служив, а коли прийшло сповіщення із військомату то там було ім`я його сестри ОСОБА_8 .

V. Застосоване судом законодавство та висновки суду

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч.2, 4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку з цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання чоловіка і жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення чоловіком і жінкою спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка і жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком і жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 09 листопада 2020 року у справі №757/8786/15-ц (провадження № 61-5362св19), від 03 листопада 2022 року у справі№361/4744/19 (провадження № 61-2851св22).

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

У Законі України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» термін «близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин» вживаються в такому значенні: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місце перебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Пунктом 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884, визначено що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК)».

Факт спільного відпочинку, спільна присутність на родинних святах, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю (позиція Верховного суду, викладена у постановах від 24.06.2020 року у справі № 645/1601/16-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18, від 16 грудня 2020 року у справі № 336/6705/17).

Також Верховний суд у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, вказав, що посилання на періодичний спільний відпочинок не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході розгляду цивільної справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 познайомились у травні 2017 року. Згодом ОСОБА_5 почав проживати разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 , це підтверджують у своїх показах свідки та учасники справи.

Суд не приймає до уваги в якості доказу Акт №1 від 10.12.2024 року ОСББ «Довіра», щодо цивільного шлюбу та ведення спільного господарства за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , з 2015 року, оскільки зазначена у ньому інформація, була спростована в судовому засіданні показами свідків, як із сторони позивача так і зі сторони відповідача.

ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , його місце праці було ТзОВ «Нововолинський М`ясокомбінат», посада вантажник.

Надані в судовому засіданні покази свідків, як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача не заперечують, що позивач та ОСОБА_16 проживали разом до жовтня 2023 року у м.Нововолинськ за вище вказаною адресою.

В той же час, з жовтня 2023 року ОСОБА_5 почав проживати за місцем реєстрації ( АДРЕСА_2 ) разом із сестрою, відповідачкою у справі ОСОБА_47 , а позивачка, у жовтні 2023 року, поїхала до Республіки Польща.

Щодо зміни місця проживання ОСОБА_48 у жовтні 2023 року, покази свідків різняться з цього приводу. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача, а саме її батько та мачуха стверджують, що він змінив місце проживання за власним бажанням, в той же час свідки зі сторони відповідача, які є сусідами та знайомими, одноголосно стверджують, що така зміна місця проживання була пов"язана з тим, що його було вигнано з квартири, а замки змінено, а стосунки між ним та позивачкою були припинені. Про це знають зі слів самого ОСОБА_11 .

Як суд уже наводив вище, під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання чоловіка і жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Виходячи з наведеного вище, з наданих суду показів свідків, які є суперечливими між собою, та наданих суду доказів, суд не взмозі зробити однозначний та ствердний висновок про те, що за місцем фактичного проживання ОСОБА_49 та позивача у м.Нововолинськ, після жовтня 2023 року залишились їх спільні речі, що він сприймав це місце проживання як своє основне. Крім цього ряд свідків стверджували, що часто були випадки коли ОСОБА_16 , під час проживання з позивачкою проживав у селі. З жовтня 2023 року до моменту мобілізації, судом встановлено, що він постійно проживав за місцем своєї реєстрації в с.Осмиловичі.

Надані стороною позивача письмові документи, які датовані за період 2021-2022 роки; копії медичної документації ОСОБА_49 датованої періодом з 2013 по 2021 роки; а також договір оренди землі від 20.03.2012 року, акт визначення меж земельної ділянки в натурі від 20.03.2012 р. та акт прийому-передачі об`єкта оренди землі, належної останньому,підтверджують той факт, що ОСОБА_16 дійсно підтримував відносини i проживав спільно із позивачем, без реєстрації шлюбу в період чacy з середини 2017 року до жовтня 2023 року. Фотознімки, надані позивачем були також зроблені до жовтня 2023 року.

Однак у заявлених перед судом вимогах позивачка просить суд встановити той факт, що позивачка та ОСОБА_16 спільно проживали однією сім"єю саме на день зникнення ОСОБА_33 - ІНФОРМАЦІЯ_11 . З цього приводу суд виснує наступне.

ОСОБА_5 отримав повістку на відправлення згідно якої з`явився 05.01.2024 року об 11:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_9 за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_5 з 22.02.2024 року перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Згодом перебував на бойових позиція біля населеного пункту Роботине, Пологівського району, Запорізької області.

24.06.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_10 сповістив ОСОБА_2 що її брат ОСОБА_5 (старший солдат) зник безвісти 23.06.2024 року під час ведення бойових дій та виконання бойового завдання на лінії зіткнення з противником поблизу населеного пункту Роботине, Пологівського району, Запорізької області.

При цьому суд враховує те, що саме відповідачу ОСОБА_47 після жовтня 2023 року ОСОБА_16 надіслав сертифікат завершення військової підготовки за кордоном, довідку форми 5. Саме її визнано потерпілою стороною у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 000608 від 25.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки брат проживав з нею. Саме відповідачці ОСОБА_47 ,як близькій особі прийшло сповіщення про зникнення безвісти ОСОБА_49 , що свідчить саме про таке його суб`єктивне сприйняття відносин із позивачкою.

На підтвердження факту спілкування позивачки з ОСОБА_48 , після жовтня 2023 року позивачкою суду надано скріншоти їхньої переписки з березня по червень 2024 року (а.с. 176-188, 200-202, 203 зворот - 204, 206 - 207 Том 1).

Однак суд звертає увагу, що така переписка надана фрагментарно, починаючи лише з березня 2024 року, з неї не надається можливим встановити чи їхнє спілкування продовжувалося з жовтня 2023 року, як стверджує позивачка у позові, посилаючись на те, що підтримували зв"язок весь період його військової служби, чи якщо переривалося, то чи після його відновлення воно мало ознаки притаманні подружнім відносинам.

Вищезазначене листування, на думку суду, свідчить лише про існування між сторонами у певний період часу спілкування, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами.

Також в судовому засіданні, на підтвердження позовних вимог, позивачка та свідки зі сторони позивача стверджували про те, що позивачкою було придбано авто для потреб сім"ї, що це було зі згоди ОСОБА_49 , який мав посвідчення водія та мав ним керувати. В той же час, будь - які документи, які б підтверджували купівлю авто позивачкою, придбання його в їхніх спільних інтересах відсутні. У наданій суду переписці між сторонами, щодо купівлі автомобіля наявне лише одне повідомлення, з якого суд не має можливості встановити дійсні обставини цієї події.

Вказуючи на наявність спільних із ОСОБА_48 сімейних прав та обов`язків, позивачка втім не наводила зміст цих взаємних прав та обов`язків як таких, що тісно пов`язані з ними, і в зв`язку з цим не могли бути перекладені на іншу особу. Не надала суду жодних доказів, які б підтверджували що ними придбавалося спільне майно за час їхніх відносин. Пересилання коштів для погашення спільних кредитів, на думку суду, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18).

Надаючи оцінку показам свідків у справі, суд виходить із наступного.

Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2025 року у справі № 161/2205/23 (провадження № 61-18233св23) вказав на те, що «пояснення свідків є особливим видом доказів, пов`язаних із ризиком суб`єктивного відношення до сторін, і пояснення у цій справі свідків про наявність сімейних відносин між позивачем та ОСОБА_2 є їх особистим сприйняттям відносин, які існували між цими особами, проте самі по собі вони не можуть достеменно свідчити про те, що цим відносинам були притаманні ознаки сімейних. При цьому, пояснення свідків у цій справі є різними, інших належних і достатніх доказів того, що позивач з ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет чи витрачали кошти на спільні цілі ОСОБА_1 суду не надала».

За обставин цієї справи, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили факт підтримання стосунків позивача та ОСОБА_49 після жовтня 2023 року. Натомість свідки ОСОБА_50 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_43 , ОСОБА_46 заперечували факт наявності між позивачем та ОСОБА_48 сталих сімейних відносин після жовтня 2023 року, а саме заперечували їх наявність.

А тому показання свідків у цій справі не може слугувати достовірним доказом наявності між позивачем та ОСОБА_48 сталих сімейних відносин.

Факт спільного відпочинку, спільна присутність на родинних святах, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю (позиція Верховного суду, викладена у постановах від 24.06.2020 року у справі № 645/1601/16-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18, від 16 грудня 2020 року у справі № 336/6705/17).

Також Верховний суд у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, вказав, що посилання на періодичний спільний відпочинок не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї.

Стороною відповідача під час розгляду справи позовні вимоги не визнавались повністю, відповідачка наполягала на тому, що її брат з жовтня 2023 року припинив стосунки з позивачкою, що підтвердило ряд свідків, проживав разом з нею та жодного разу не згадував про те, що відновив спілкування з позивачкою.

Як суд уже звертав увагу, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю».

З наданих суду письмових доказів та суперечливих показів свідків, суд однозначний висновок про характер спілкування між позивачем та ОСОБА_48 станом на 23.06.2024 року зробити не взмозі.

Окрім цього, суд звертає увагу, що позивачем не долучено жодних документів щодо її сімейного стану та сімейного стану ОСОБА_5 , що у такій категорії справ має важливе доказове значення.

Необхідно зауважити, що особа, яка зникла безвісти, це фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місце перебування на момент подання заявником заяви про її розшук. Особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Так правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин врегульований Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин".

Відповідно до п.1 ч.2 вказаного Закону близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

За приписами ч.1, 2 ст.5 Закону особа, зникла безвісти за особливих обставин, має всі права, гарантовані Конституцією та законами України, а також має право на всебічне розслідування обставин її зникнення та встановлення її місцеперебування. Держава зобов`язана вжити всіх можливих заходів для розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Права та інтереси особи, зниклої безвісти за особливих обставин, а також її майно підлягають захисту до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом, або оголошення її померлою відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи. Крім того, за загальним правилом при визнанні фізичної особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у даний час є неможливим, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Тому, на переконання суду, задоволення позову в спосіб, визначений позивачкою, також матиме значення й власне для ОСОБА_5 , який не втратив цивільної правоздатності у зв`язку із статусом безвісно зниклої особи.

Метою пред"явлення позову позивачка зокрема зазначає відсутність у неї процесуальних прав у пошуку ОСОБА_49 , однак жодних доказів на підтвердження того, що у позивачки виникають труднощі у пошуку ОСОБА_49 , суду не надає.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14- 400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Отже, враховуючи вище наведені висновки суду та виходячи із наданих суду доказів, суд вважає, що під час судового розгляду позивачем не реалізовано стандарт більшої переконливості, та матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б без жодного сумніву свідчили про спільне проживання позивача та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки саме станом на день його зникнення безвісти 23.06.2024., а саме наявність у них на цей час спільного бюджету, харчування, спільних витрат на купівлю майна, предметів побуту, його спільного користування, спільна участь в утриманні житла, розподіленні між собою прав та обов`язків, тобто на думку суду у даній справі відсутнє підтвердження реальності як таких сімейних відносин, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

VI. Судові витрати

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження факту отримання відповідачем послуг адвоката та понесення нею витрат, представником відповідача подано: копію договору про надання правничої допомоги від 30.04.2025 року, копію попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, квитанцію до прибуткового касового ордера серії І №12-04 авд 30.04.2025 року в сумі 15000,00 грн.

Отже, за результатами дослідження та оцінки долучених до матеріалів справи доказів щодо понесення витрат на правову допомогу у їх сукупності, зважаючи на складність справи та її значення для сторін, вимоги з приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката є обґрунтованими та підлягають до задоволення у визначеному відповідачем розмірі 15000,00 грн.,

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 21, 74, 76 СК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 90, 259, 263, 265, 268, 273, 315, 319 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_15, ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_4 .

Представник позивача ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_6 .

Третя особа, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_15, (представник ОСОБА_51), місцезнаходження: АДРЕСА_9

Третя особа, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_7 .

Третя особа, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: військова частина НОМЕР_1 , (представник ОСОБА_53), місцезнаходження: АДРЕСА_8 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 11 вересня 2025 року.

Суддя М. О. Федечко