КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/3689/25 Головуючий у І інстанції - Галаган В.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/9468/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

установив:

У лютому 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу у розмірі 790578,83 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 317646,61 грн., загальну суму штрафних санкцій у розмірі 3015929,71 грн., а всього разом: 4124155,15 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року справу передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва, за територіальною підсудністю.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 , відповідно до інформації, що міститься в отриманій судом довідки з Єдиного державного демографічного реєстру від 06 березня 2025 року, знятий у 2019 році з останнього зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованим не значиться.

Відповідно, останнє відоме зареєстроване місце проживання в Україні відповідача ОСОБА_2 відноситься до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва.

Вказує, що договір позики від 28 січня 2022 року, який є об`єктом предмету, у якому відповідач ОСОБА_2 зазначив адресу: АДРЕСА_2 , не є належним доказом, який підтверджує останнє відоме зареєстроване місцем проживання чи перебування відповідача в Україні.

Просив суд, апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року про передачу справи на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки з Єдиного державного демографічного реєстру від 06 березня 2025 року потенційний відповідач ОСОБА_2 , знятий у 2019 році з останнього зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованим не значиться.

Як убачається із договору позики від 28 січня 2022 року, ОСОБА_2 зазначено адресою його проживання: АДРЕСА_2 , що належить до юрисдикції Солом`янського районного суду м. Києва.

Таким чином, ураховуючи, що предмет спору становлять вимоги позивача про стягнення заборгованості, що не є вимогами розгляду спору у порядку виключної підсудності, за наявності відомостей про зареєстроване місце проживання потенційного відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що розгляд даної справи підлягає визначенню за загальними правилами підсудності, встановленими ч. 1 ст. 27, ч. 10 ст. 28 ЦПК України за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 10 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Положення ч. 1 ст. 27, ч.10 ст. 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи (або останнього відомого такого місця) - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Вирішуючи питання про передачу справи за територіальною підсудністю, в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що згідно довідки Єдиного державного демографічного реєстру від 06 березня 2025 року відповідач ОСОБА_2 знятий з реєстрації у 2019 році та зареєстрованим не значиться, а тому, як убачається із договору позики від 28 січня 2022 року, який є об`єктом предмету, ОСОБА_2 зазначено адресою його проживання: АДРЕСА_2 , що належить до юрисдикції Солом`янського районного суду м. Києва.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що нормами ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня, окрім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Правила підсудності передбачають прив`язку не просто до будь-якого місця проживання відповідача, а саме до останнього відомого зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача, яке відповідно до законодавства України може бути лише одним з декількох на вибір.

Колегія суддів звертає увагу, що договір позики не є належним доказом, який може підтвердити обставину зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача. Відповідач жодним чином не обмежений в укладенні цілої низки договорів позики по всій території України, що, однак, не підтверджує його реального проживання у визначених такими договорами місцях. При цьому, використовуючи різні договори позики, відповідач таким чином може фактично маніпулювати правилами підсудності розгляду справи на власний розсуд.

За положеннями ч. 8 ст. 187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру і на підставі ч. 3 ст. 11 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр» при здійсненні судочинства має доступ до інформації Реєстру в обсязі, необхідному для ідентифікації учасників судового процесу.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр» Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших праві свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр використовується, зокрема, для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Згідно з інформацією з Єдиного демографічного реєстру №127220707 від 06 березня 2025 року, отриманої судом, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та у вересні 2019 року знятий з реєстрації.

Порядок реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів, на момент звернення позивача до суду з позовом встановлювались Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265, який набрав чинності 14 березня 2022 року.

У п. 4 вказаного Порядку передбачено, що особа може задекларувати /зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування /реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих рф територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.

Такі правові висновки викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 (провадження №61-5805сво23).

Отже, відомості Єдиного демографічного реєстру чітко підтверджують останню відому зареєстровану адресу місця проживання відповідача ОСОБА_2 , шо територіально належать до підсудності Дніпровського районного суду м. Києва.

Виходячи з положень вказаних норм та встановлених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на те, що на момент подання позову по даній цивільній справі відповідач не мав зареєстрованого місця проживання у встановленому законом порядку, а також те, що договір позики є належним доказом, який підтверджує останнє відоме зареєстроване місцем проживання чи перебування відповідача в Україні, є безпідставними.

За таких обставин, виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дану справу необхідно передати до Солом`янського районного суду м. Києва, оскільки такі висновки не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для її скасування з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року про передачу справи за територіальною підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба

Т.О. Писана