16 вересня 2025 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді О. Левчука,
за участі секретаря судового засідання М. Янка,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
про визнання права власності на житло,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло. У вказаній позовній заяві позивач просить суд визнати квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка була придбана за договором купівлі-продажу від 15.01.1996 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу Філюк В.М. та зареєстровано в реєстрі за №202, особистою приватною власністю ОСОБА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що з 24.01.1976 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 24.01.1976 року, актовий запис №75.
Зазначає, що вона, не володіючи знаннями чинного законодавства і не усвідомлюючи подальших наслідків, після отримання поштовим зв`язком Рішення Мокроусівського райсуду Курганської області Російської Федерації від 10 листопада 1992 року вирішила, що шлюб розірваний, і що Свідоцтво про розірвання шлюбу може отримати у будь-який зручний для неї час. В подальшому, а саме 19.03.1997 року вона звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції та отримала Свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 19.03.1997 року, актовий запис №243. Юридично шлюб припинився з моменту набрання рішення суду законної сили у 1992 році. Свідоцтво від 19.03.1997 року підтверджує лише офіційну реєстрацію факту розлучення в органах РАЦС
З моменту придбання квартири, а саме з 15 січня 1996 року вона двадцять дев`ять років є одноосібним власником і користувачем, проживала і проживає одна, особисто сплачує належними їй коштами комунальні послуги. Отримує від держави на своє ім`я субсидію з 1997 року для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг по даний час. Боргів перед комунальними службами не має.
Вказує, що під час її звернення до нотаріуса про посвідчення договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 їй усно було відмовлено, у зв`язку з тим, що нерухоме майно було придбане мною у зареєстрованому шлюбі. Нотаріусом було їй вказано про необхідність надання також згоди чоловіка ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 23.06.2025 в даній справі було відкрито провадження, вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 11.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду справи по суті.
У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та про підтримання заявлених позовних вимог.
У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань у відповідності до ч. 11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, в жодне судове засідання по даній цивільній справі не з`явився. Будь-яких заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву, від відповідача на адресу суду не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, всатновив таке.
З 24.01.1976 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 24.01.1976 року, актовий запис №75.
Рішенням Мокроусівського райсуду Курганської області Російської Федерації від 10 листопада 1992 року шлюб був розірваний, що стверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу наданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 березня 2025 року за №7.

19.03.1997 позивач звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції та отримала Свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 19.03.1997 року, актовий запис №243.

15 січня 1996 року позивачем придбано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , (25.02.2016 року на сесії Рівненської міської ради ухвалено рішення про перейменування вулиці на честь Генерала Безручка), що стверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу Філюк В.М., 15 січня 1996 року, реєстровий номер 202.

За позивачем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 (двадцять чотири) Рівненським міським бюро технічної інвентаризації Департаменту міського господарства Виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів, про що зроблено запис від 27.02.1996 року в реєстровій книзі під №74-237 19727, інвентаризаційна справа №19702. Реєстраційний номер у Реєстрі Будівельної діяльності ТІ01:5755-3431-3504-9016 від 17.12.2024 року.

Враховуючи те, що спірне майно придбано під час перебування у шлюбі та до набрання чинності СК України, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статтей КпШС України.

Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

У статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

У разі придбання майна у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Визнаючи право особистої приватної власності одного з подружжя на майно, суд повинен установити той факт, що джерелом його набуття були особисті кошти цієї особи. Такі обставини підлягають доведенню (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 754/2265/17 (провадження № 61-27989св18).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) зазначено, що "застосовуючи норму статті 22 КпШС України або статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя".

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач придбала квартиру АДРЕСА_2 за власні кошти, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Отже спірна квартира має статус особистого майна, що була придбана позивачем за її особисті кошти в період перебування у шлюбі з відповідачем.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира була набута у власність позивачем за рахунок належних їй особистих коштів, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін, відповідно таке майно (спірна квартира) є особистою власністю останньої.

З огляду на викладене вище, позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло - задовольнити.

Визнати квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка була придбана за договором купівлі-продажу від 15.01.1996 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу Філюк В.М. та зареєстровано в реєстрі за №202, особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ).

Повне судове рішення складене та підписане 18.09.2025.

Суддя О. Левчук