Справа № 583/2638/25
18 вересня 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Ярошенко Т.О.
з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Кириківської селищної ради Охтирського району, Сумської області про визначення місця проживання дітей,
Короткий зміст позовних вимог.
13.06.2025 року представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 11.02.2023 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 30.05.2023 шлюб між сторонами розірвано. Від спільного життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі діти проживають разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 . Старший син ОСОБА_3 навчається у 3 класі Заводського ліцею Кириківської селищної ради Охтирського району, Сумської області. Молодші діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є вихованцями Заводського закладу дошкільної освіти «Барвінок». Відповідачка проживає в смт Чупахівка, Охтирського району, Сумської області, як внутрішньо-переміщена особа, власного житла не має. Неодноразово між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникав спір про те, з ким повинні проживати діти. 21.11.2024 року виконкомом Кириківської селищної ради ухвалено рішення «Про визначення місця проживання малолітніх дітей » №469, яким задоволено заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачка неодноразово намагалася вивезти дітей до смт Чупахівка, без згоди батька, хоча знала про рішення Кириківської селищної ради, яким визначено місце проживання дітей разом з батьком. На підставі вищевикладеного просить визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , за місцем реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .
Процесуальні дії у справі та аргументи сторін.
23.06.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.09.2025 закрито підготовче засідання по справі та призначено до судового розгляду з повідомленням сторін.
Позивач та його представник адвокат Розторгуєва В.Б. в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали.
В підготовчому судовому засіданні позивачем та його представником заявлялося клопотання про виклик свідків, однак в судове засідання вони не з`явилися, їх явка до суду позивачем не забезпечена. Суд вважає можливим розгляд справи проводити без допиту свідків.
Відповідачці за зареєстрованим місцем проживання, а саме АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Великописарівської селищної ради Охтирського району, Сумської області від 20.06.2025 року за № 1320, судом направлялися копія позовної заяви з ухвалою про відкриття провадження у справі, однак, поштовий конверт адресоний ОСОБА_2 з вищевказаними матеріалами повернуто до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
У відповідності до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з цим суд вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідачка повідомлена у відповідності до положень ст. 128 ЦПК України.
Вказане твердження узгоджується з висновками викладеними в Постанові Верховного Суду від 24.03.2025 року у справі № 706/208/15-ц.
За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, ст.223, ст.280, ст.281 ЦПК України.
Представник органу опіки та піклування Кириківської селищної ради Охтирського району, Сумської області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.
Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Встановлено, що 11.02.2023 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 30.05.2023 шлюб між сторонами розірвано (а.с.24).
Від спільного життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-12).
ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 39-40).
Згідно характеристики Заводського ліцею Кириківської селищної ради від 25.09.2025 року за № 01-18/169 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 3 класі Заводського ліцею. Батько ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу,забезпечує позитивну динаміку навчальних досягнень дитини. Мати, ОСОБА_2 з класним керівником зв`язок не підтримує, батьківських зборів не відвідує, навчанням дитини не цікавиться (а.с.17).
Згідно довідки Заводського ЗДО «Барвінок» Кириківської селищної ради від 23.05.2025 року за № 01-19/37 малолітні діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є вихованцями молодшої групи «Сонячні зайчики» Заводського ЗДО «Барвінок». Діти були зараховані до навчального закладу з 15.01.2025 року після письмового звернення батька ОСОБА_1 . З моменту зарахування і по теперішній час дітей до закладу та повернення додому здійснює батько. Батько дітей виконує рекомендації вихователя та вчасно забезпечує дітей потрібним матеріалом для занять (а.с.18).
Згідно висновку відділу «Служба у справах дітей та сім`ї» Кириківської селищної ради від 21.11.2024 року враховуючи, що малолітні діти проживають разом із батьком, де для них створені належні умови для виховання та належного розвитку, а також бажання малолітнього ОСОБА_6 проживати разом із батьком відділ вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.39-41).
Рішенням виконавчого комітету Кириківської селищної ради від 21.11.2024 року за №469 визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.21).

Як встановлено судом у підготовчому судовому засіданні на даний час діти проживають разом з батьком, вказаний факт відповідачкою не оспорюються, спір між батьками щодо місця проживання дітей з батьком відсутній.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вирішуючи дану справу суд виходить з того, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання із дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018р. у справі №402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989р. про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Отже, вирішуючи вимогу позивача з приводу визначення місця проживання спільних дітей, суд зважує на те, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові № 299/8679/23 від 10.12.2024 року.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписи ч.1 ст. 161 СК України передбачають право батьків на звернення до органу опіки та піклування або суду у разі відсутності згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

У постанові КЦС ВС від 10.07.2024 № 127/16211/23 (61-1964 св 24) наведено наступний правовий висновок «спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі.

Так, в судовому засіданні встановлено, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з позивачем за адресою АДРЕСА_1 .

Як вже зазначалося вище рішенням виконавчого комітету Кириківської селищної ради від 21.11.2024 року за №469 визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

З наведеного випливає, що діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і так проживають із батьком, і спору стосовно цього, який підлягав би судовому захисту, між батьками немає, що ними не заперечується.

Після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, відповідачка не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дітей разом з нею не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дітей із матір`ю суду не надала.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведенною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепсія негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Такі положення викладені в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року за № 129/1033/13.

На думку суду, при недоведеності факту наявності спору між батьками з приводу визначення місця проживання їх неповнолітніх дітей та при відсутності передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання з батьком неповнолітніх дітей, які з ним проживають, не вбачається нагальна потреба держави в особі суду для втручання у правовідносини, які і так фактично склалися на даний час на користь неповнолітніх дітей та відповідають їх інтересам по спільному й безпечному проживанню разом із батьком, а тому суд уважає заявлений позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Такий висновок суду узгоджуються із наближеними за своїм змістом правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц, від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20.

Із урахуванням встановлених обставин суд вважає, що вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками про визначення місця проживання дітей та існувати на час вирішення справи в суді. Відсутність між сторонами відповідного спору, унеможливлює вирішення питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Висновок суду.

Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюю зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що в даному випадку позов не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову, понесені судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265, 273, 278,279, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Кириківської селищної ради Охтирського району, Сумської області про визначення місця проживання дітей відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 18.09.2025.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Т.О. Ярошенко