ЄУ №712/9767/25
Провадження №2/712/3892/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.,

за участю секретаря судового засідання Дубини В.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Семенюк О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за Кредитним договором №7924 від 27.02.2024 станом 08.07.2025 у сумі 30 375,00 грн., що складається з 3 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 27 375,00 грн. заборгованість за відсотками, витрати на сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 10 000,00 грн.

У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 27.02.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №7924, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 3 000,00 грн., строком на 365 днів (до 26.02.2025), шляхом перерахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних).

Відповідач своїх зобов`язань за договором позики належним чином не виконав. У зв`язку з чим заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором №7924 від 27.02.2024 становить 30 375,00 грн., з яких: 3 000,00 грн. заборгованість по кредиту, 27 375,00 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом за період з 27.02.2024 по 26.02.2025.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 09 вересня 2025 року.

30 липня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме заборгованість за кредитом у сумі 3 000,00 грн., відсотки у сумі 3 000,00 грн. Щодо стягнення заявленого розміру відсотків за користування кредитом зазначив, що щоденна процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 2,5% за кожен день користування є завищеним та суттєво перевищує максимально допустимий розмір, встановлений чинним законодавством України.

Просив зменшити витрати на правничу допомогу до 2 000,00 грн.

04 серпня 2025 року позивач надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що відсотки за користування кредитом нараховані згідно умов договору, в межах строку дії кредитного договору. Відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 20 днів. Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості, порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. Підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, в позовній заяві зазначає про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судовому засіданні підтвердив отримання ним кредиту у сумі 3 000,00 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні наголосила, що розмір відсотків, нарахований позивачем, суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначила, що 2 000,00 грн. є достатнім розміром стягнення витрат на правову допомогу для указаної категорії справи, тому просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Заслухавши думку відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що 27.02.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №7924, відповідно до якого Товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим Договором (п. 1.1. Договору).

Пунктом 1.2. Договору визначено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 912,50%). Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою.

Згідно п. 1.3. Договору передбачено, що строк дії Договору становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору.

У пункті 1.4. Договору наведено рекомендовані терміни погашення заборгованості за кредитом, а саме: 18.03.2024 сплатити суму кредиту 3 000,00 грн., суму процентів за користування кредитом 1 500,00 грн.

Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, що є Додатком №1, визначено терміни та рекомендований графік сплати відсотків та тіла кредиту, з якої вбачається, що Загальна вартість кредиту становить 30 375,00 грн., з яких 3 000,00 грн. сума кредиту за договором, 27 375,00 грн. проценти за користування кредитом.

Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно довідки від 07.07.2025 ТОВ «ФК «Елаєнс» повідомляє про проведення успішного платежу на банківський рахунок відповідача 4149 5001 1359 9602, дата платежу: 27.02.2024; сума платежу: 3 000,00 грн.; призначення платежу: перерахування коштів за договором 7924 від 27.02.2024 на умовах фінансового кредиту.

Матеріалами справи та відповідачем у судовому засіданні підтверджено, що відповідач користувався отриманими кредитними коштами, однак в добровільному порядку не повернув, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі 3 000,00 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення відсотків у сумі 27 375,00 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачу нараховані відсотки за користування кредитом за період з 27.02.2024 по 26.02.2025 сумі 27 375,00 грн.

Кредитним договором №7924 від 27.02.2024 встановлений строк кредитування 365 днів, визначено дату повернення кредиту 26.02.2025, що також відображено у графіку платежів до договору.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зі змісту укладеного кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим.

Суд зазначає, що відсотки за період з 27.02.2024 по 26.02.2025 у сумі 27 375,00 грн., нараховані відповідно до узгоджених сторонами розмірів процентної ставки в межах строку кредитування, однак суд вважає, що розмір таких відсотків, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків.

Так, згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» та частини 1 статті 534 ЦК України у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Указане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, провадження №61-92св24, де зазначено, що суд апеляційної інстанції не спростував доводів боржника щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався.

Відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, провадження №12-79гс19.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Суд зазначає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача проценти за користування кредитом, розраховані відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», із застосуванням процентної ставки у розмірі 1% в день.

Ураховуючи викладене, сума відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача становить 10 950,00 грн. (3000,00 грн.*1%*365 днів).

На підставі зазначеного вище, ураховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №7924 від 27.02.2024 у сумі 13 950,00 грн., яка складається з суми боргу 3 000,00 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 10 950,00 грн.

У решті вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03 червня 2024 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , акт приймання-передачі наданих послуг №36, витяг з реєстру №1, з яких вбачається, що вартість послуг, наданих адвокатом за складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 складає 10 000,00 грн.

Відповідач просив зменшити витрати на правничу допомогу до 2 000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, суд погоджується з доводами відповідача про те, що він є завищеним.

Згідно з витягом з акту прийому-передачі наданих послуг №36 від 30 квітня 2025 року правнича допомога складається з: складання та подання позовної заяви та клопотання про витребування доказів вартістю 9 000,00 грн., складання адвокатського запиту вартістю 1 000,00 грн.

Так, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним зі складністю справи, тобто не має бути явно завищеним.

Дослідивши надані позивачем документи, враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу в даному випадку є неспівмірним із виконаними адвокатом роботами (послугами). Вказана справа є справою, яка не є складною, адвокатським об`єднанням складено лише адвокатський запит, клопотання про витребування доказів та позовну заяву, яка є типовою у цій категорії справ, справа є малозначною, а отже вартість наданих послуг у розмірі 10 000,00 грн. є занадто завищеним.

Тому, з огляду на обставини справи та з урахуванням часткового визнання відповідачем витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 13 950,00 грн., що становить 45,93% позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 1 112,61 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», , заборгованість за Кредитним договором №7924 від 27.02.2024 у сумі 13 950,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3 000,00 грн., заборгованість за відсотками 10 950,00 грн., судовий збір у сумі 1 112,61 грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Процент», , адреса: бульвар Вацвала Гавела, буд. 4, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: О.С. Стеценко