ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 359/2365/25

провадження № 61-9038св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Семенюта О. Ю.

від 10 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Голуб С. А., Слюсар Т. А., Таргоній Д. О., від 11 червня

2025 року, і виходив з наступного.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У березні 2025 року ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист ділової репутації юридичної особи, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 10 березня 2025 року у відкритті провадження ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» відмовлено.

3. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спірні правовідносини виникли між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем у процесі комерційної та господарської діяльності за договором комерційної концесії № 141/2023 від 24 травня 2023 року, тому пред`явлений позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

4. Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» залишено без задоволення. Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2025 року залишено без змін.

5. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що фактично сторонами цього спору є юридична особа та фізична особа-підприємець, а спір стосується їх господарської діяльності у договірних відносинах, тому такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

6. Зазначення позивачем в якості відповідача ОСОБА_1 , як фізичої особи, що є автором відеоматеріалів, власником і користувачем веб-сторінки в соціальній мережі Instagram з іменем «ІНФОРМАЦІЯ_1», на який розміщено оспорюваний інформаційний матеріал, не впливає на визначення юрисдикції спору.

7. Отже, сторонами спору, що виник з дифамаційного зобов`язання, є юридична особа (позивач) та фізична особа-підприємець (відповідач), незважаючи на те, що позивач зазначив останнього у позовній заяві як фізичну особу. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є такими, що виникли під час виконання правочину при здійсненні господарської діяльності.

Узагальнені доводи касаційної скаргита її рух у суді касаційної інстанції

8. 15 липня 2025 року ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду.

9. Підставою касаційного оскарженняухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року заявник зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

10. Згідно з доводами касаційної скарги, спір у цій справі не стосується правовідносин, які склалися між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» у процесі комерційної та господарської діяльності. Між сторонами дійсно існували ділові відносини, які закінчилися ще 15 січня 2025 року, відповідно до умов договору з попереднім повідомленням відповідача, чого останній не заперечував. Саме від себе, як від фізичної особи, відповідач поширив інформацію через мережу Інтернет шляхом розміщення інформації у відеороліках в соціальній мережі Instagram під іменем «ІНФОРМАЦІЯ_1»

11. У касаційній скарзі заявник посилається на те, що автором поширених відеоматеріалів є відповідач, як фізична особа, що підтверджується, зображенням відповідача на відео в мережі Instagram на відповідних сторінках вказаної соціальної мережі. Судами належним чином не було досліджено зміст відеороликів, у яких відповідач саме від свого імені, як фізичної особи, поширює відомості, які впливають негативно на ділову репутацію ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна». Вважає, що судами було порушено вимоги статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» в частині визначення власника веб-сторінки, як складової частини веб-сайту.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12. Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 359/2365/25.

13. Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2025 рокусправу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У визначений судом строк відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14. У березні 2025 року ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист ділової репутації юридичної особи, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди.

15. Позов обґрунтувало тим, що на початку листопада 2024 року ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» стало відомо про поширення щодо нього відповідачем в мережі Інтернет недостовірної інформації, яка принижує його ділову репутацію.

16. Між позивачем та відповідачем склалися правовідносини у процесі комерційної та господарської діяльності за договором комерційної концесії № 141/2023 від 24 травня 2023 року, за яким ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» є правоволодільцем, а відповідач ФОП ОСОБА_1 значиться користувачем.

17. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору комерційної концесії № 141/2023

від 24 травня 2023 року його предметом є зобов`язання правоволодільця за плату на строк дії цього договору надати користувачеві для здійснення ним господарської діяльності у франчайзинговій точці комплекс прав, а користувач зобов`язується сплатити плату за наданий комплекс прав на умовах, визначених цим договором, з можливістю використання знаку для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» і «ІНФОРМАЦІЯ_2».

18. Водночас, відповідач вдався до розповсюдження негативної, на думку позивача, інформації публічного характеру щодо ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна», яке використовує торговельну (торгову) марку «ІНФОРМАЦІЯ_2».

19. Розповсюдження негативної та неправдивої інформації здійснювалось відповідачем шляхом розміщення відеоматеріалів у соціальній мережі Instagram на персональній веб-сторінці в профілі з іменем «ІНФОРМАЦІЯ_1».

20. Автором відео № 1 та вдео № 2 є відповідач як фізична особа, що підтверджується зображенням ОСОБА_1 на відеозапису в мережі Instagram на відповідних сторінках вказаної соціальної мережі, тому позовні вимоги пред`явлені саме до фізичної особи - ОСОБА_1 , як автора відеоматеріалів та власника веб-сторінки користувача в соціальній мережі Instagram з іменем «ІНФОРМАЦІЯ_1», на який розміщено інформаційний матеріал.

21. Позивач вважає інформацію, поширену відповідачем відносно нього, такою, що принижує його ділову репутацію, та спрямованою на зниження престижу і підрив довіри до господарської діяльності ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» при використанні знаку для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» і «ІНФОРМАЦІЯ_2», тому подав позов про захист ділової репутації юридичної особи, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди.

Позиція Верховного Суду

22. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення.

23. Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

24. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

25. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

26. Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спір, який виник між позивачем ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» та відповідачем

ФОП ОСОБА_1 , випливає з відносин позивача та відповідача, які склалися у процесі комерційної та господарської діяльності за договором комерційної концесії № 141/2023 від 24 травня 2023 року.

27. З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій суд касаційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

28. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

29. У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

30. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний з процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

31. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

32. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

33. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

34. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

35. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

36. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

37. Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

38. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожен із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

39. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин.

40. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

41. Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

42. Згідно з частиною першою статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

43. Водночас відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

44. Предметна і суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

45. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою.

46. Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

47. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

48. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір є підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі правової норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми права, що безпосередньо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

49. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

50. Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

51. Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

52. Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

53. Вказані правові висновки сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

54. Отже, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

55. У постанові Верховного Суду від 07 березня 2023 року у справі № 904/587/22 вказано, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації ФОП така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських. Наявність такого статусу (ФОП) в особи, яка є стороною у справі, не підтверджує те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи підприємцем вона виступає в такому статусі у всіх правовідносинах. Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

56. Звертаючись до суду з цим позовом позивач вказував на те, що правовідносини між сторонами склалися у процесі комерційної та господарської діяльності за договором комерційної концесії № 141/2023

від 24 травня 2023 року, за яким ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» є правоволодільцем, а відповідач, як ФОП ОСОБА_1 користувачем. Не бажаючи вирішувати спірні питання укладених договорів, відповідач вдався до розповсюдження негативної інформації.

57. Суди встановили, що 12 червня 2024 року між ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір комерційної субконцесії № 1/141/2024, на підставі якого ФОП ОСОБА_1 передав свої права та обов`язки за основним договором ФОП ОСОБА_2 (а. с. 65).

58. Позивач зазначав, що автором поширених відеоматеріалів є відповідач як фізична особа, в мережі Instagram на відповідних сторінках вказаної соціальної мережі, тому позовні вимоги пред`являються саме до фізичної особи - ОСОБА_1 , як автора відеоматеріалів та власника веб-сторінки користувача в соціальній мережі Instagram з іменем « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на якій розміщено оскаржуваний інформаційний матеріал.

59. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

60. Судами встановлено, що відповідач поширив в соціальній мережі Instagram інформацію (яку позивач спросить спростувати, як недостовірну), яка стосується порядку виконання сторонами зобов`язань за договором комерційної концесії № 141/2023 від 24 травня 2023 року. ОСОБА_1 висловлювався з приводу неналежного виконання ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» зобов`язань за цим договором.

61. Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що спір між сторонами виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності на підставі вказаного господарського договору, укладеного між ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» та ФОП ОСОБА_1 (основний вид діяльності «Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування»), а позов ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» спрямований на захист ділової репутації, зокрема спростування інформації, поширеної стороною господарського договору, про порушення умов цього договору та порядку здійснення господарської діяльності.

62. Разом з тим, ФОП ОСОБА_1 звертався з позовом до ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» про стягнення збитків, завданих неправомірним одностороннім розірванням договору комерційної концесії (справа № 911/2409/25).

63. Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції. За встановлених у цій справі обставин суди правильно застосували норми процесуального права та дійшли цілком обґрунтованих висновків щодо належності цього спору до юрисдикції господарського суду. Отже, ТОВ «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» наділено правом подати позов до господарського суду.

64. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

65. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фаст Фуд Франчайзинг Груп Україна» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 10 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович