Провадження № 2/742/1399/25
Єдиний унікальний № 750/4828/25
16 вересня 2025 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої - судді Короткої А.О.,
при секретарі судового засідання Рубан Ж.О.,
за участю представниці позивача адвокатки Дудки О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представниця позивача адвокатка Дудка Олена Вікторівна, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради та ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив встановити факт самостійного виховання їх спільної з відповідачкою дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони офіційно в шлюбі не перебували, але проживали разом з 2011 до 2019, за час їх спільного проживання мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В 2019 році його відносини з ОСОБА_2 не склалися та вони припинили спілкування, почали проживати окремо, спочатку син залишився проживати разом відповідачкою. З 2022 року син почав проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 проживала окремо, а згодом 07.04.2024 вона виїхала за кордон. На даний час відповідачка постійно знаходиться за кордоном, а позивач проживає та зареєстрований разом з сином за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зазначає, що створив всі необхідні умови для комфортного проживання дитини разом з ним, має стабільний дохід та позитивні характеристики. Мати дитини участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймає участі, дитина перебуває на повному утриманні батька, який самостійно займається вихованням дитини. Встановлення юридичного факту про самостійне виховання та утримання малолітнього сина породить для нього юридичні наслідки, зокрема, у разі встановлення даного факту позивач не буде підлягати призову на військову службу під час мобілізації. Без встановлення даного юридичного факту позивач може бути в будь-який час мобілізований і дитина залишиться одна. У зв`язку з викладеним просить суд постановити рішення про встановлення факту самостійного виховання дитини та її утримання.
У судове засідання позивач не з`явився, але його представниця - адвокатка Дудка О.В., яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена завчасно та належним чином, а також не надала заперечень щодо суті позову і не повідомила про поважність причини неявки в судове засідання.
Представниця управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явилася теж, проте подала заяву, згідно з якою просила провести розгляд справи без її участі. Просять прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про день, час та місце проведення судового засідання належним чином.
Вислухавши пояснення представниці позивача та дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 від 22.01.2013, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.п.11).
Відповідно до копії витягів з реєстру територіальної громади вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.10, 12).
Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1307, виданої 20.03.2025 управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та до складу зареєстрованих осіб входять: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 - мати та ОСОБА_5 брат позивача (а.п.21).
З довідки директора Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №19 від 25.03.2025 вбачається, що ОСОБА_6 навчається в 4-А класі. Вихованням дитини займається батько ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_2 знаходиться за кордоном, а тому не відвідує школу, не спілкується з класоводом (а.п.20).
Відповідно до характеристики, яку надав класний керівник Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №19 на учня 4-А класу ОСОБА_3 , 2013 року народження, вказує, що ОСОБА_6 - учень з особливими освітніми потребами, який навчається в 3H3 N?19 з другого класу на інклюзивній формі навчання. За період навчання зарекомендував себе, як дисциплінований учень. Має навчальні досягнення середнього рівня. Батько, ОСОБА_1 , бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує високий рівень навчання дитини. Мати, ОСОБА_2 , з сім?єю не проживає, так як від 7 квітня 2024 знаходиться за кордоном. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв?язок не виходить, на батьківські збори не з`являється (а.п.19).
Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 30.10.2003 року ОСОБА_1 є військовозобов`язаним (а.п.14-18).
Відповідно до копії листа Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України №7 від 03.05.2024, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , 07.04.2024 перетнула державний кордон Україна, напрям - виїзд (а.п.13).
Відповідно до частини 1 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно статті 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Частиною 2 статті 150 СК визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За приписами статті 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законодавством встановлені права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Разом з тим, частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Зі змісту статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 дійшов висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Наразі законом не визначено іншого порядку встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні особи, тобто відсутній державний або інший орган, який уповноважений посвідчувати такий факт.
Також суд наголошує, що встановлення такого факту не позбавляє відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав та не встановлює неможливість її участі у вихованні дитини в майбутньому.
Зважаючи на наведені обставини, які підтверджуються дослідженими доказами, суд дійшов беззаперечногопереконання про доведеність факту самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 , що проживає разом зі своїм батьком, який створив всі необхідні умови для проживання дитини, здійснює опіку над ним, доглядає та піклується про його стан здоров`я. Дитина проживає окремо від матері.
З огляду на викладене позов підлягає задоволенню.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.
На підставі викладеного та ст.25 ЦК України, ст.15, 141, 150, 152,155,157, 164 СК України, керуючись ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 273,280, 315,352, 354-355 ЦПК України, суд
Встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Позивач, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Анна КОРОТКА