Справа № 642/6546/23
Провадження № 2/642/980/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

19 вересня 2025 року м. Харків

17 вересня 2025 року Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.,

за участю секретаря Гойко Т.Є.,

представника позивача Шевченко В.Я.,

розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячу воду за період з 01.03.2012 по 31.01.2022 в розмірі 87471,72 грн. та сплачений судовий збір 2684,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства. Відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим за нею виникла заборгованість за період 01.03.2012 31.01.2022 року у сумі 87471,72 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова 25 березня 2024 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду задоволено.

Ухвалою суду 10.04.2025 заочне рішення від 25.03.2024 по справі № 642/6546/23 було скасовано та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

22.04.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Лиска П.О. просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що ОСОБА_1 з травня 2010 року не проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 . З вказаного періоду відповідач проживає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актом від 26.03.2025 про фактичне проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою, інформаційною довідкою від 26.03.2025 ст. ДОП СП ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області. Крім того, власниками об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №243345097, є ОСОБА_3 (свідоцтво про право на спадщину від 18.05.2005, частка власності 1/2) та ОСОБА_4 (свідоцтво про право на спадщину від 26.04.2006, частка власності 1/2). Зазначене підтверджує відсутність у ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру, а тому й відсутність обов`язку утримувати вказане житло. Відповідач не укладала жодних договорів з позивачем. Позивачем не надано договорів, які б підтверджували утворення між позивачем і відповідачем правовідносин, що мали б встановлювати для відповідача право на використання визначених позовною заявою послуг та підстав для стягнення заборгованості. Також зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30.03.2021 у справі № 642/418/21 позов КП «ХТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період 01.05.200731.01.2020 залишено без задоволення, що є підставою для закриття провадження в частині позовних вимог за період з 01.03.2012 31.01.2020. А також заявою від 18.04.2025 просив застосувати строки позовної давності до періоду з 01.03.2012 по 31.09.2020.

Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів. Зокрема, змінено найменування Ленінського районного суду міста Харкова на Холодногірський районний суд міста Харкова.

Набрання чинності зазначеним Законом України відбулося 25 квітня 2025 року.

Від представника позивача КП «ХТМ» Шевченка В.Я. 14.08.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява про уточнення позовних вимог. В обґрунтування якої вказано, що при поданні первісної позовної заяви до Відповідача, КП «ХТМ» не було враховано рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05.04.2021, справа № 642/418/21, яке набрало законної сили, в частині хронологічних рамок задоволених позовних вимог. КП «ХТМ» беручи до уваги диспозитивність - як один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Враховуючи викладене, керуючись ст. 43,49 ЦПК України, позовні вимоги по справі №642/6546/23 за позовом КП «ХТМ» до відповідача викладено в новій редакції, при цьому просив стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за надані послуги з теплопостачання та гарячої води за період з 01.05.2007 по 31.10.2020 у розмірі 87 382,37,три відсотка річних у сумі 2 181,13 грн та 3 736,95 інфляційних втрат.

28 серпня 2025 від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Лиски П.О. надійшло клопотання у якому вказано, що ЦПК України в принципі не передбачає процедуру «уточнення позовних вимог», позивач має право подавати до суду заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову. Оскільки позивачем була подана заява, яка не передбачена ЦПК України, то вона не підлягає задоволенню. Крім того, позивач помилився у даті ухваленого судового рішення, оскільки в межах даної справи преюдиційне значення має рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 30.03.2021 року у справі № 642/418/21. Стороною відповідача в повному обсязі доведена необґрунтованість доводів позивача та викладених ним у позовній заяві вимог, а тому слід вважати позовні вимоги протиправними та такими, що не підлягають задоволенню. Просив відмовити у задоволенні заяви позивача про уточнення позовних вимог; закрити провадження у справі № 642/6546/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду в частині стягнення заборгованості за період з 01.03.2012 по 31.01.2020, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а також відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду.

В судовому засіданні представник позивача Шевченко В.Я. зазначив, що після подання позовної заяви було встановлено, що до цього відповідача вже було подано позов з боку КП «ХТМ» і рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено, оскільки встановлено факт, що відповідач не отримував послугу оскільки не проживала в квартирі. КП «ХТМ» подало заяву про уточнення позовних вимог, а зважаючи на те, що за вказаний період заборгованості між тим самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, вже винесено рішення, яке набрало законної сили, просив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрити провадження та згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» повернути сплачений судовий збір. У задоволенні вимоги представника відповідача адвоката Лиски П.О. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу просив відмовити, оскільки вони є необґрунтованими та несправедливими та справа є незначної складності.

Від представника відповідача адвоката Лиски О.П. 13.05.2025 надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_1 та її представника.

Беручи до уваги обставини того, що відповідач та його представник належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце судового засідання, враховуючи надану заяву представника відповідача про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без їх участі, проти чого у судовому засіданні не заперечували інші учасники справи.

Суд вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №419746950 власниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 (свідоцтво про право на спадщину №2-288 від 18.05.2005, частка власності 1/2) та ОСОБА_4 (свідоцтво про право на спадщину №2-307 від 26.04.2006, частка власності 1/2).

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкові від 30.03.2021 у справі № 642/418/21 позов КП «ХТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період 01.05.200731.10.2020 залишено без задоволення.

Від представника КП «ХТМ» Шевченка В.Я. 14.08.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява про уточнення позовних вимог, а саме на підставі ст. 43,49 ЦПК України та позовні вимоги КП «ХТМ» до відповідача викладено в остаточній редакції: «стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за надані послуги з теплопостачання та гарячої води за період з 01.05.2007 по 31.01.2020 у розмірі 87 382,37, три відсотка річних у сумі 2 181,13 грн, 3 736,95 інфляційних втрат.».

Щодо доводів представника відповідача адвоката Лиски П.О. про відмову у задоволенні заяви позивача про уточнення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог (відповідно суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, та перевіряти законність судових рішень лише в межах вимог заявлених у суді першої інстанції), а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд.

Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі (914/608/20) (провадження № 12-83 гс 21).

Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача, тому відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Лиски П.О. щодо відмови у задоволенні заяви позивача про уточнення позовних вимог.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Під час розгляду цивільної справи № 640/7778/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 22.05.2019) вказав, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Таким чином, заявлені вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 за період 01.05.2007 31.10.2020 вже були розглянуті судом по суті, а тому суд закриває провадження у справі щодо стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду за вказаний період.

Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Правові засади справляння судового збору, зокрема порядок його повернення, визначені Законом України «Про судовий збір».

Згідно з пунктом 5 частини першої та частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, зокрема, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з платіжної інструкції № 21338 від 12 вересня 2023 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 2684,00 гривень. У судовому засіданні представником позивача Шевченко В.Я. заявлено клопотання про повернення судового збору, яке підлягає задоволенню і на рахунок позивача необхідно повернути вказану сплачену суму судового збору.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2025 року між адвокатом Скляровою Р.В. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги. Також, 26 березня 2025 року між адвокатом Лискою П.О. та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 26.03.2025.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 вказаного вище Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, як це унормовано положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування гонорару за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (справа № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, виходячи з наведених правових положень, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, суд звертає увагу, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Враховуючи предмет і підстави заявленого позову, сталу судову практику цієї категорії справ, відсутність необхідності у витребуванні доказів, обсяг виконаних адвокатом робіт та те, що провадження в цивільній справі підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи, яка є незначною, та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу професійну допомогу мають складати 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 255, 258, 259 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача про закриття провадження у цивільній справі задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» повернути Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» сплачену суму судового збору згідно платіжної інструкції № 21338 від 12 вересня 2023 в розмірі 2684,00 грн., за реквізитами: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», р/р НОМЕР_1 в Філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, .

Стягнути з позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»(61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, р/р НОМЕР_1 в Філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, ) на користь відповідача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст ухвали складено 19.09.2025.

Суддя Л.Г. Проценко