Справа № 199/8249/24
Провадження № 2/202/2206/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра в складі судді Доценко С.І.,

за участю секретаря Тарасової К.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпропетровської міської ради , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання, утримання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною,

в с т а н о в и в:

17.10.2024 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 самостійно виховує, утримує та здійснює догляд за неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що сторони перебували в шлюбі та від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей.Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2023 року у справі N? 199/818/23 шлюб між сторонами розірваний. Сторони проживають окремо, відповідача перебуває в іншому шлюбі

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2023 року у справі N? 199/1102/23 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним. Інші діти самостійно за власною волею визначили своє місце проживання з ним.

Так, відповідно до довідки про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб N? 011523 від 20.06.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Квартира в якій проживає він з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , є його власністю, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень N?30186273 від 28.11.2014, виданого приватним нотаріусом Літаш Іриною Петрівною, Дніпропетровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01.

За змістом акту обстеження умов проживання від 01.07.2024 року всі діти фактично проживають разом з батьком, який самостійно забезпечує їх виховання, утримання та догляд.

У квартирі дотримуються санітарно-гігієнічних норм, вона обладнана меблями та технікою для створення всіх необхідних умов для утримання, виховання та розвитку дітей.

Відповідно до листа N? P-21/0-1/09-24 від 09.08.2024 року та акту обстеження умов проживання від 02.08.2024 року комісією органу опіки та піклування адміністрації АНД району Дніпровської міської ради зроблено висновок про те, що батьком створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей.

Згідно довідки N? 195/24 від 31.05.2024 року та характеристики на здобувача вищої освіти ОСОБА_2 , він є студентом 1 курсу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, денної форми навчання на бюджетному місці.

Згідно довідок з місця навчання дітей, встановлено, що саме позивач ( батько) займається вихованням дітей ,забезпечує їх всім необхідним для навчання, а також зазначається, що мати ОСОБА_6 з сім?єю не проживає, вихованням дітей не займається.

Враховуючи вищенаведене, просить встановити факт, що має для нього юридичне значення, а саме те, що він самостійно виховує, утримує та здійснює догляд за малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері ОСОБА_6 .

Встановлення цього факту має для нього юридичне значення, тому що в Україні війна, згідно даних військово-облікового документа від 13.08.2024 року він перебуваю на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов?язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.

Відповідно до Додатку 5 до Порядку про проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ N? 560 від 16.05.2024 року, документом, що підтверджує право на відстрочку у випадку, якщо особа самостійно виховує та утримує дитину, визначено рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України унормовано, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

27.09.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу у справі N? 199/7466/24, якою відмовлено у відкритті провадження по справі у зв?язку з тим, що з поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме самостійного виховання, утримання та здійснення догляду за неповнолітніми дітьми батьком вбачаються негативні наслідки для матері дитини, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухиленні від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов?язковим залученням органу опіки та піклування.

У зв`язку з чим змушений звернутись до суду в порядку позовного провадження.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 02.12.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 була направлена за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпра.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 12.02.2025 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження та зобов`язано орган опіки та піклування адміністрації Амур-нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надати висновок щодо предмету спору.

Відповідачем подана заява про те що вона не заперечує проти задоволення позову . Зазначила, що відповідно до свідоцтва про одруження , яке додає, вона змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 .

09.05.2025 року Орган опіки та піклування адміністрації Амур-нижньодніпровського району Дніпровської міської ради повідомив про неможливість надати висновок щодо предмету спору, тому що ч.4 ст.19 СК України не передбачено надання висновку у такому спорі, що розглядається.

Ухвалою суду від 03.07.2025 року було закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням справу розглядати без її участі. Правом подати відзив на позовну заяву та подати докази не скористалась.

Представник органу опіки та піклування залишив заяву про розгляд справи у їх відсутність .

Представник ІНФОРМАЦІЯ_8 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду , заяв по суті спору не подав.

При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи.

Вислухавши позивача, дослідивши надані докази, судом встановлені такі фактичні обставини.

Сторони від шлюбу мають трьох спільних дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвами про їх народження .

Свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 11 січня 2006 року видане Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського муського управління юстиції Дніпропетровської області . На момент судового розгляду досяг повноліття .

Свідоцтво про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 27.01.2009 року видане Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського муського управління юстиції Дніпропетровської області .

Свідоцтво про народження ОСОБА_9 серії НОМЕР_3 від 15.12.2015 року видане Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського муського управління юстиції Дніпропетровської області .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2023 року у справі N? 199/818/23 шлюб між сторонами розірваний.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 08.11.2024 року , виданого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_6 08.11.2024 року одружилась і після державної реєстрації змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2023 року у справі N? 199/1102/23 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 .

Сторони не оспорюють, що мати дітей утворила нову сім`ю і проживає окремо від дітей.

Відповідно до довідки №011523 до складу сім`ї ОСОБА_2 входять діти ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до характеристики КЗО «Середня загальноосвітня школа №8» Дніпровської міської ради м. Дніпра ОСОБА_10 , 2009 р.н. навчається в школі, позитивно характеризується , батько приділяє належну увагу вихованню дитини.

Відповідно до характеристики КЗО «Середня загальноосвітня школа №8» Дніпровської міської ради м.Дніпра ОСОБА_4 , 11.12.2015 року навчається в школі, позитивно характеризується ,вихованням дитини займається батько.

Згідно з актом від 01.07.2024 року, складеним сусідами та затвердженим головою ОСББ «Дарницька -21» встановлено, що діти ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з батьком ОСОБА_2 .

Згідно з актом обстеження умов проживання від 02.08.2024 року , який складено комісією адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської ради встановлено, що позивач ОСОБА_2 проживає з дітьми ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 і батьком створені належні умови для проживання , виховання та розвитку дітей .

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №30186273 від 28.11.2014 року позивач є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 за договором дарування.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дітей має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2ст. 161 СК України.

Із досліджених доказів судом встановлено, що на момент судового розгляду син сторін ОСОБА_2 досяг повноліття , не є дитиною і сам може визначати місце свого проживання

Що стосується дитини ОСОБА_5 , вона досягла 14-літнього віку та проживає з батьком . Під час її допиту в судовому засіданні пояснила, що проживає з батьком за власною волею, тому що з матір`ю відносини не склались, майже не спілкуються, лише на день народження. Батько утримує та виховує.

Що стосується малолітньої дитини ОСОБА_4 встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2023 року у справі N? 199/1102/23 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 . Рішення в апеляційній інстанції не оскаржувалось та набуло законної сили.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повідомила суд , що не бажає проживати з матір`ю, а хоче жити з батьком, який про неї турбується.

Із аналізу всіх доказів встановлено, що мати , яка проживає окремо, створила нову сім`ю, проживає окремо від дітей, не оспорює місце проживання дітей з батьком і не вчиняла жодних дій, які б свідчили про спір між батьками про місце проживання дитини .

На думку суду, позовна вимога про встановлення факту того, що позивач є особою, який самостійно виховує неповнолітню та малолітню дочок не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Як уже зазначалось судом , ст.141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин 1-3 статті 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, провадження № 14-132цс23).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, відповідно до яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Відповідно до частини першої статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

За таких обставин, на підставі належним чином оцінених доказів, суд приходить до висновку про те, що надані позивачем докази свідчать лише про проживання дітей разом з батьком, що сторонами не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дитини.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачем не доведено.

Водночас судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

На думку суду заявлені вимоги про встановлення факту того, що позивач самостійно, без участі матері виховує та повністю утримує свою малолітню доньку, по суті є тотожними та входять у предмет доказування при вирішенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22 вказано, що оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку, про відсутність необхідних та достатніх підстав для задоволення позову в цілому.

Своє звернення з позовом позивач обґрунтовує тим, що встановлення зазначеного факту , відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,та Додатку 5 до Порядку про проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ N? 560 від 16.05.2024 року, відповідно до яких при встановленні цього факту він отримає відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, який може бути підтверджений лише рішенням суду. Разом з тим, суд наголошує, що чинним законодавством не передбачені підстави для встановлення судовим рішенням факту самостійного виховання та утримання військовозобов`язаним дитини за рішенням суду.

Встановлення такого факту за рішенням суду в порядку окремого провадження є неможливим , тому що виникає спір про права іншого з батьків щодо участі в вихованні та утриманні дитини, а встановлення такого факту в порядку позовного провадження суперечить нормам СК України.

Застосовуючи норми СК України, в правовідносинах, які стосуються інтересів батьків та дітей, суд забезпечує якнайкраще додержання інтересів дітей.

Судовим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра від 22.08.2023 року у справі N? 199/1102/23 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 .

За змістом цього рішення встановлено, що саме проживання дитини з батьком якнайбільше відповідає інтересам дитини .

Разом з тим, суд має діяти лише в спосіб, передбачений законом, що робить судовий процес передбачуваним і справедливим.

Тому в задоволенні позову слід відмовити.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України - пропорційно задоволених вимог, а тому покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12,81,141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особа без самостійних вимог : орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпропетровської міської ради , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання, утримання та здійснення догляду за неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 11.09. 2025

Суддя С. І. Доценко