СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/101/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця,

Встановив

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову державного виконавця від 17.06.2025 року про накладення штрафу у розмірі 111 141 грн та постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 935,09 грн.

Позивач стверджує, що на час винесення постанов у нього не було заборгованості з аліментів, оскільки він здійснив оплату в сумі 70 000 грн 16.06.2025 року. Скаржник також вказує, що штраф був накладений за наявності заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Позивач вважає дії виконавця неправомірними, оскільки останній не врахував здійснену оплату, що призвело до необґрунтованого накладення штрафу та стягнення виконавчого збору. Позивач також зазначає, що заборгованість по аліментах відсутня станом на 01.07.2025.

Суд, вивчивши матеріали скарги, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у Шосткинському відділі державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 .

Станом на 01.06.2025 року у ОСОБА_1 була заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 46 156,21 грн.

16.06.2025 року ОСОБА_1 здійснив оплату в сумі 70 000 грн в рахунок повного погашення заборгованості. Крім того, 21.04.2025 року ним було сплачено 112 560,68 грн на погашення заборгованості.

Державний виконавець Вовчук Л.В. 17.06.2025 року винесла постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 111 141 грн, що становить 50% від суми заборгованості у розмірі 222 282 грн станом на 01.10.2024 року. Постанова про стягнення штрафу була винесена на підставі частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає накладення штрафу у розмірі 50% за наявності заборгованості, що перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Крім того, 17.06.2025 року на підставі пункту 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 24 935,09 грн.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення у цивільній справі регламентований нормами розділу VII ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина 1 статті 4 КАС України визначає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта власних повноважень або іншої особи.

Згідно абзацу 7 частини 1 зазначеної норми суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових чи індивідуальних актів) дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (статті 124, 129 Конституції України, стаття 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, про накладення штрафу та постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій, штраф або основна винагорода приватного виконавця не стягнуті, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду

у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, у справі № 127/9870/16-ц від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц та від 19 травня 2020 року у справі №754/2223/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 361/1222/20, від 09 квітня 2020 року у справі № 758/6070/19, від 12 січня 2022 року у справі№ 753/1329/20-ц, від 15 червня 2022 року у справі № 209/1944/18, від 14 вересня 2022 року у справі № 440/1797/14.

З урахуванням зазначених норм права та релевантної судової практики, вимоги скарги про визнання незаконними та скасування постанови державного виконавця про стягнення з боржника штрафу у зв`язку з невиконанням рішення суду підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вважаючи, що такі вимоги скарги повинні розглядатись судом за правилами цивільного судочинства, скаржник посилається на позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 2610/27695/2012.

Однак, суд не приймає до уваги такі посилання з огляду на таке.

Так, у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні частини другої статті 63 Закону № 1404-VIII, яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному частиною другою статті 74 цього Закону, тобто, в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18.

Передаючи справу № 2610/27695/2012 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Перша судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, зокрема, про те, що відповідно до частини 2 статті 74 Закону № 1404-VIII скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вивчених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню оскільки питання оскарження таких постанов належить до юрисдикції адміністративних судів, а не цивільних.

Керуючись ст. ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 12, 81, 260, 448, 450, 451ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинського районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко