Провадження № 2/127/3559/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Позов мотивовано тим, що 03.05.2018 року Вінницьким міським судом по справі №127/3577/18 прийнято рішення стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2018 року до досягнення дитиною повноліття. 11.01.2020 року ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . Також, свідоцтвом про народження дитини від 21 лютого 2020 року серія НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_8 змінила також прізвище спільній дитині з ОСОБА_9 на ОСОБА_7 . Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 підтверджується те, що 02.02.2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом №207 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 . Відповідно до судового наказу, який виданий 09 вересня 2024 року по справі № 127/25700/24 Вінницьким міським судом Вінницької області вирішено стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на утримання сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та. не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.08.2024 року до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2024 року по справі № 127/26629/24 з Позивача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_10 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 шестирічного віку, починаючи стягнення з 12.08.2024 року. Згідно з консультативними висновками дитячого невролога від 12.06.2024 року, від 29.11.2023 року, від 15.06.2023 року, від 09.12.2024 року, дитячого отоларинголога від 11.06.2024 року, від 29.11.2023 року, від 16.06.2023 року, від 09.12.2024 року, дитячого гастроентеролога від 12.12.2024 року та рішення ЛКК №80/195 від 12.06.2024 року дитина потребує догляду матері та постійного лікування. Відтак, на сьогоднішній день, Позивач не в змозі платити визначений судами розмір аліментів, оскільки станом на дату подання даної позовної заяви на його утриманні перебувають: двоє дітей: син - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також дружина ОСОБА_10 , яка на даний час займається вихованням сина. Позивач наразі проходить службу у Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», що підтверджується відповіддю на адвокатський запит ДПОП ОШБ "ЛЮТЬ" № 73492025 від 29.05.2025 (77914) по сьогоднішній день. Також, відповідно до вищевказаної відповіді з позивача за всіма виконавчими документами утримання проводиться у розмірі 50% із доходів (заробітку) ОСОБА_1 . Також, відповідно до іпотечного договору від 12.12.2023 року, позивач є Іпотекодавцем та зобов`язується повернути Іпотекодержателю не пізніше 11 грудня 2043 року кредит, наданий у розмірі 1 879 900, 00 гривень, сплатити проценти за користування Кредитом у розмірі семи процентів річних, комісійні винагороди та інші витрати, передбачені цим Договором. Позивач визнає свій обов`язок про необхідність утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Однак, розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання сина становить 1/4 частини його заробітку (заробітку), що перевищує реальні потреби дитини. Виходить, що позивач утримує дитину у більшому обсязі в порівнянні з колишньою дружиною, що суперечить обов`язку обох батьків утримувати свою дитину. Окрім того, колишня дружина позивача ОСОБА_2 , вже тривалий час проживає у Федеративній Республіці Німеччина разом із сином позивача ОСОБА_12 та своїм офіційним чоловіком ОСОБА_5 , отримує соціальні виплати, перебуває на утриманні свого законного чоловіка та жодним чином не потребує такого розміру коштів, які стягуються з Позивача. Тобто, у зв`язку із народженням у Позивача дитини від другого шлюбу та винесенням рішення про стягнення аліментів на утримання дитини від другого шлюбу, утримання дружини та наявністю іпотечного договору, сімейний та матеріальний стан Позивача змінився. Тепер він сплачує аліменти на двох дітей та на дружину у розмірі, що перевищує половину його заробітку (доходу). Просить зменшити розмір аліментів, які утримуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/3577/18 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 1/4 частини до % частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини.

Ухвалою суду від 23.06.2025року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явилася надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав, заперечував щодо його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 03.05.2018 року Вінницьким міським судом по справі №127/3577/18 прийнято рішення стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

11.01.2020 року ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . Також, свідоцтвом про народження дитини від 21 лютого 2020 року серія НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_8 змінила також прізвище спільній дитині з ОСОБА_9 на ОСОБА_7 .

Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 підтверджується те, що 02.02.2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом №207 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Відповідно до судового наказу, який виданий 09 вересня 2024 року по справі № 127/25700/24 Вінницьким міським судом Вінницької області вирішено стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на утримання сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та. не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.08.2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2024 року по справі № 127/26629/24 з Позивача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_10 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 шестирічного віку, починаючи стягнення з 12.08.2024 року. Згідно з консультативними висновками дитячого невролога від 12.06.2024 року, від 29.11.2023 року, від 15.06.2023 року, від 09.12.2024 року, дитячого отоларинголога від 11.06.2024 року, від 29.11.2023 року, від 16.06.2023 року, від 09.12.2024 року, дитячого гастроентеролога від 12.12.2024 року та рішення ЛКК №80/195 від 12.06.2024 року дитина потребує догляду матері та постійного лікування.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідну правову позицію, висловив і Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року в справі №565/2071/19.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли змінився сімейний стан та погіршилося його матеріальне становище чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Тобто з аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі с. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач вказав, що у зв`язку з народження дитини в другому шлюбі в нього змінився матеріальний стан, що є підставою для зменшення розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України. З урахуванням викладеного позивач просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього відповідачці на утримання дитини - з 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Однак вказані обставини не є підставою для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів. Так у матеріалах справи відсутні докази про погіршення матеріального стану позивача та не вбачається, що позивач змінив місце роботи чи його заробітна плата зменшилась, а зміна його сімейного стану наявність другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16.09.2024року у справі № 591/6388/22, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Також слід зауважити, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачкою сина ОСОБА_13 , та суперечитиме його інтересам. Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини та певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

А тому, посилання позивача на сплату останнім аліментів на утримання ОСОБА_11 (сина від теперішнього шлюбу) та теперішньої дружини не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки жодних доказів погіршення матеріального стану ОСОБА_1 не надано.

Крім того, як вбачається із рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2024року у справі № 127/26629/24 про стягнення аліментів на утримання дружини, позивач визнав позовні вимоги, а саме 27.08.2024 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява від 21.08.2024 року, у якій він зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Тобто, позивач, усвідомлюючи наявність обов`язку зі сплати аліментів на утримання двох дітей, не заперечував проти стягнення з останнього аліментів на утримання дружини, добровільно визнав позов, не оскаржував рішення суду по справі № 127/26629/24, чим свідомо сформував подвійне відрахування зі свого доходу. Тобто дії ОСОБА_1 є послідовними та такими, що не можуть слугувати підставою для зменшення вже встановлених зобов`язань перед дитиною, яка проживає окремо. Крім того, у вищезазначеному рішенні по справі №127/26629/24 вказано визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною шести років, враховує те, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи наявність грошових зобов`язань щодо утримання неповнолітніх дітей та будучи належним чином повідомленим про розгляд справи №127/26629/24 про призначення аліментів на утримання дружини, не повідомив Вінницький міський суд Вінницької області у вказаній справі про наявність на його утриманні іншої неповнолітньої дитини. Ба більше, він подав заяву про визнання позовних вимог, а саме про стягнення з нього 1/4 частини всіх видів його доходу на утримання дружини, тобто матеріальне становище позивача достатнє для належного виконання покладених на останнього аліментних зобов`язань.

А тому суд приходить до висновку, що у разі зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_12 за умови, що розмір аліментів на утримання ОСОБА_11 залишається незмінним, може призвести до дисбалансу інтересів дітей, оскільки діти позивача опиняться у нерівному матеріальному становищі. При цьому, суд не може допустити зменшення розміру стягуваних аліментів на користь однієї дитини в порівнянні з іншою. Посилання позивача на сплату останнім аліментів, які фактично залишаються у межах спільного з ОСОБА_10 бюджету та на сплату яких платник добровільно погодився, не може вважатися належним доказом погіршення матеріального стану платника, а навпаки вказує на спробу штучно створити підстави для зменшення раніше встановлених платежів на користь першої дитини, тобто ОСОБА_1 не надано відповідних доказів на підтвердження факту, що у зв`язку з народженням у останнього дитини, його матеріальний стан погіршився, тому доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Щодо посилання позивача на наявність у нього зобов`язань за іпотечним договором, як підстави для зменшення розміру аліментів та погіршення матеріального стану платника останніх, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 вказаного Закону іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, іпотека виникає внаслідок укладення договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем, тобто є результатом добровільного волевиявлення сторін, а особа, яка укладає іпотечний договір, свідомо бере на себе обов`язок сплати боргу, забезпеченого нерухомістю, та несе всі фінансові ризики, пов`язані з виконанням такого договору, що жодним чином не призводить до погіршення матеріального стану особи, не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно до п. 6.4.13. договору іпотеки від 12.12.2023 року № 978 іпотекодавець свідчить, що на момент укладення цього Договору: 1. Іпотекодавець перебуває у зареєстрованому шлюбі; 2. Іпотекодавець не укладав шлюбного договору та зобов`язується інформувати Іпотекодержателя про укладення шлюбного договору не пізніше ніж за 5 (п`ять) календарних днів з дати його укладення протягом строку дії цього Договору та надати його копію; 3. Цей Договір укладений в інтересах сім`ї Іпотекодавця, а кошти, отримані за цим Договором, будуть використані на її потреби; 4. Дружина Іпотекодавця згодна з укладенням Іпотекодавцем цього Договору, його умовами та з передачею Предмета іпотеки в іпотеку Іпотекодержателю на умовах цього Договору як забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором; 5. На підтвердження цього дружина Іпотекодавця надала письмову заяву про таку згоду від «12» грудня 2023 року, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кравченком Є.М. 12 грудня 2023 року за реєстровим №971.

Згідно з п. 14.8 договору іпотеки цей Договір Сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами Сторін (уповноважених представників Сторін), що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмету та змісту договору.

Зі змісту договору іпотеки та вказаних норм вбачається, що договір іпотеки укладено позивачем добровільно, з повним усвідомленням усіх його положень, в інтересах сім`ї, за попередньою згодою дружини, яка нині є одержувачкою аліментів від самого позивача, в зв`язку з чим позивач набув у власність нерухоме майно, тобто майновий стан позивача не зазнав погіршення, оскільки отримавши вказане майно, останній зобов`язався сплатити його вартість періодичними платежами, що, в свою чергу, виключає обставину зміни матеріального стану в гірший бік, а доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Посилання позивача про те, що йому потрібно сплачувати аліменти на утримання двох дітей по 1/4 частки та дружини в розмірі 1/4 частки, що у відсотковому співвідношенні аліменти складають 75 відсотків його доходів, що, в свою чергу, значно перевищує встановлені законодавством межі (а саме 50% доходу) та, разом з тим, значною мірою позбавляє Позивача мінімальних засобів для існування, як на підставу про зменшення розміру аліментів, є необгрунтованими та безпідставними з наступних підстав.

Згідно відповіді Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» № 7349-2025 від 29.05.2025 року, «За всіма виконавчими документами утримання проводиться у розмірі 50% із доходів (заробітку) ОСОБА_1 ».

Відповідно до ч. 3 ст. 128 Кодексу Законів про працю України від 10.12.1971 року № 322-VIII, ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей допускається загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника до 70 %.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону № 1404-VIII із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків.

З викладеного вбачається, що 50% обмеження, яке міститься у ч. 2ст.70 Закону № 1404-VIII застосовується лише під час погашення існуючої заборгованості, а для поточних, щомісячних аліментних платежів дозволяється стягнення 70?% доходу платника аліментів, тому посилання позивача на обмеження у 50% у даному випадку є хибним.

Окрім того, з рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2018 року у справі №127/3577/18, яким було призначено стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_12 , вбачається, що ОСОБА_1 офіційно працював у патрульній поліції та отримував заробітну плату в розмірі 9200 грн на місяць.

Згідно відповіді Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» №7349-2025 від 29.05.2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 продовжує працювати у підрозділі Нацполіції та отримує стабільну заробітну плату.

Таким чином, на момент первісного призначення аліментів (у 2018 році) позивач працював у системі Національної поліції та отримував фіксований стабільний дохід і станом на сьогодні останній не змінив сферу діяльності, продовжує працювати у правоохоронних органах та отримує заробітну плату, яка, з урахуванням інфляційних процесів та бюджетних доплат, є вищою, ніж у 2018 році.

Крім того, як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 75254091 станом на 31.05.2025 року за період з січня 2018 року по травень 2025 року складену державним виконавцем Рачок Ю.В., станом на лютий 2018 року (момент початку стягнення аліментів за виконавчим листом по справі № 127/3577/18 від 05.06.2018 року про призначення аліментів на утримання ОСОБА_12 ) розмір доходу позивача становив 2422,63 грн., а у 2025 році заробітна плата ОСОБА_1 була : січень 2025 року 96997,68 грн; - лютий 2025 року 125303,70 грн; - березень 2025 року - 128369,05 грн; - квітень 2025 року 132393,55 грн.

З викладеного вбачається, що з лютого 2018 року по квітень 2025 року дохід позивача суттєво зріс, а саме, якщо у лютому 2018 року розмір заробітної плати ОСОБА_1 становив 2422,63 грн, то в квітні 2025 року 132393,55 грн, тобто, розмір доходу позивача збільшився у понад 50 разів, що свідчить не лише про відсутність погіршення матеріального становища позивача, а й про суттєве його покращення порівняно з моментом призначення аліментів.

Отже судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, визначених ст.192 СК України, які є підставою для зменшення розміру аліментів. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо цього позивачем не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Щодо посилань позивача на потребу у додаткових витратах на лікування його сина від другого шлюбу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надані консультативні висновки не підтверджують, що станом на друге півріччя 2025 року дитина потребує активного лікування чи що таке лікування є дороговартісним. Зокрема, консультативні висновки дитячого невролога: № Б/Н від 15.06.2023 року, виданий лікарем-консультантом ОСОБА_14 , № Б/Н від 29.11.2023 року, виданий лікарем-консультантом ОСОБА_14 , № Б/Н від 12.06.2024 року, виданий лікарем-консультантом ОСОБА_15 , дитячого отоларинголога № Б/Н від 16.06.2023 року, виданий лікарем-консультантом ОСОБА_16 , № Б/Н від 29.11.2023 року, виданий лікарем-консультантом ОСОБА_16 , № Б/Н від 11.06.2024 року, виданий лікаремконсультантом ОСОБА_16 , № Б/Н від 29.12.2024 року, виданий лікарем-консультантом ОСОБА_16 , дитячого гастроентеролога № Б/ Н від 12.12.2024 року, виданий лікарем-консультантом ОСОБА_17 , не містять жодних відомостей про орієнтовну чи фактичну вартість лікування; не містять підтвердження витрат або рахунків (на медикаменти, обстеження, терапію тощо); у більшості стосуються періоду 20232024 років, а не 2025 року; строк лікування, вказаний у вищезазначених документах, становить 3060 діб, що свідчить про тимчасовий характер медичних рекомендацій, а не про постійну потребу в дороговартісному лікуванні.

З наданих доказів вбачається, що жоден з висновків не виданий у другому півріччі 2025 року, тобто на момент подання позовної заяви не існує жодного доказу, який би підтверджував, що дитина фактично перебуває на лікуванні, потребує його, і що позивач несе відповідні фінансові витрати.

Крім того, рішення лікарсько-консультативної комісії ДУ "ТМО МВС України по Вінницькій області" (протокол № 80/195 від 12.06.2024 року) встановлює потребу в домашньому режимі для ОСОБА_11 строком до 09.01.2025 року, тобто на момент подання позову необхідність у вказаному режимі для сина позивача не підтверджена.

З огляду на викладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України та з урахуванням відмови в задоволенні позову залишає їх за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180 - 182, 192 СК України, ст. 12, 81-82, 263-265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.09.2025року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя: