П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року м. Київ

Справа №372/1108/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/6040/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Сташків Т.Г. 14 листопада 2024 року у місті Обухів, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4684348 від 27 серпня 2021 року в сумі 39992, 51 грн, інфляційні втрати в сумі 11077,94 грн, три відсотки річних в сумі 2488, 30 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422, 40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 серпня 2021 року відповідач уклав з ТОВ «Авентус Україна» за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» електронний Договір № 4684348 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредит в сумі 14800 грн, строк кредиту 30 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . У свою чергу, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступив права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором не сплачена і складає 14784, 40 грн - тіло кредиту, 25208, 11 грн - нараховані проценти, а всього 33992, 51 грн, а тому ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулось до суду з вказаною позовною заявою.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість у розмірі 39992,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 11077,94 грн, три проценти річних у розмірі 2488, 30 грн, а всього стягнуто 53558, 75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати зі сплати судового збору в сумі 2422, 40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв`язку з чим існують підстави для стягнення із нього на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», до якого за договором факторингу від 18 квітня 2023 року перейшло право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , заборгованості в розмірі, заявленому позивачем.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження отримання ним кредитних коштів, їх розмір та користування ними.

Вказує, що ним було повністю сплачено тіло кредиту, проте судом дана обставина була залишена поза увагою та свідчить про порушення норм процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції стягнув заборгованість по відсоткам поза межами строку кредитування, що не ґрунтується на вимогах закону. Виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України, після спливу строку кредитування, припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти. Доказів, що відбулася пролонгація договору, відповідно до його умов, позивач не надав, і матеріали справи таких відомостей не містять.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних вказує, що в період воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦПК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки за таке прострочення, проте ці обставини були проігноровані судом першої інстанції.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України, в редакції, чинній на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 27 серпня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронному вигляді, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, укладено договір № 4684348 про надання споживчого кредиту /т.1 а.с.11-16/.

Відповідно до п. 1.2. договору про надання споживчого кредиту, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Сума кредиту (загальний розмір) складає: 14800,00 грн. Тип кредиту - кредит (п. 1.3. договору).

Строк кредиту 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору (п. 1.4. договору).

Відповідно до п. 1.5. договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку, вказаного в п. 1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2. договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4.3. договору.

Згідно з п. 1.8. договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 23236,00 грн, за зниженою ставкою - 20705,20 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. договору (п. 2.4. договору).

В порядку визначеному п. 3.1. договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Згідно з п. п. 4.3.1 - 4.4 кредитного договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п. п. 4.2.2 - 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п. 4.2 договору.

Згідно з п. 5.4 договору споживач зобов`язався у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штраф та пеню (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором.

За п.п. 1, 3, 8 п. 5.1 кредитного договору Товариство має право: вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором; укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача; у випадку допущення споживачем прострочення виконання зобов`язань за цим договором передавати інформацію про прострочену заборгованість близьким родичам, зокрема інформацію про розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються при невиконанні зобов`язання за цим договором або відповідно до законодавства.

Згідно з п. 10.6 кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Також, 08 серпня 2021 року відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту /а.с.18-20/.

Листом генерального директора ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 04 травня 2023 року №2633, ТОВ «Авентус Україна» повідомлено про успішність наступної операції згідно з договором з ТОВ «Авентус Україна»: № транзакції - 983425346, сума - 14800 грн., дата прийняття - 27 серпня 2021 року 19:12 год., номер замовлення - 22139938, номер картки - НОМЕР_2 , статус - прийнято. / а.с.64/

З листа АТ «СенсБанк» від 01 липня 2024 року, наданого на виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, вбачається, що відповідачу належить карта НОМЕР_2 . На вказану карту 27 серпня 2021 року здійснено зарахування коштів в розмірі 14800 грн, що підтверджується банківською випискою з особового рахунку ОСОБА_1 / а.с.102/.

З розрахунку заборгованості за договором № 4684348 від 27 серпня 2021 року вбачається, що відповідач 27 вересня 2021 року здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі 6202,00 грн, що зарахована у погашення нарахованих процентів, оплата за основним боргом становила - 15, 60 грн, 31 жовтня 2021 року було здійснено оплату у розмірі 3500 грн, якою було погашено проценти за користування кредитом, та 26 листопада 2021 року було перераховано 5000 грн, які було зараховано у погашення процентів загальна заборгованість відповідачки станом на 25 січня 2022 року сума заборгованості становила 39992, 51 грн. /а.с.24-39/.

18 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, за умовами якого фактор зобов'язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 /а.с.7276/.

ТОВ «Авентус Україна» повідомило ОСОБА_1 про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», про що зазначено в електронному листі, відправленому на електронну пошту, вказану відповідачкою у кредитному договорі. /а.с.22/.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями ст. 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (статті 638 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За правилами частини 1 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18.

Згідно з ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З наведених обставин справи вбачається, що 27 серпня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем в електронній формі був укладений договір про надання споживчого кредиту № 4684348, так як в матеріалах справи наявні належні та допустимі доказами на підтвердження цієї обставини. При цьому слід зазначити, що без отримання sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 не був би укладений. До того ж вказані обставини не є спростованими стороною відповідача.

Вказаний висновок апеляційного суду зроблений з урахуванням правових позицій наведених Верховним Судом у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 , від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20.

Отже, враховуючи обставини укладення договору в електронній формі слід дійти висновку, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Зміст кредитного договору вказує на те, що первісним кредитором було дотримано вимоги Закону України «Про споживче кредитування» щодо ознайомлення позичальника з умовами кредитування до підписання договору. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині слід визнати безпідставними.

Обставина видачі кредитних коштів в розмірі 14800 грн підтверджується випискою по рахунку, відкритого на ім`я відповідача, а також підтверджено банківською установою, тобто ця обставина підтверджена первинними банківськими документами, що є належними та допустимими доказами. А твердження відповідача про відсутність переказу є безпідставними та суперечливими з огляду на його твердження про повернення суми тіла кредиту.

Разом з цим в матеріалах справи відсутні дані про виконання відповідачем, взятого на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними в повному обсязі.

Оскільки у визначений в договорі строку - 26 вересня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, договір на підставі п. 4.3. було продовжено без згоди боржника (автопролонговано), а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що сторони погодили і відповідач дав згоду на пролонгацію договору і продовження строку кредиту, у зв`язку із чим кредитодавець втратив право нараховувати відсотки після закінчення строку кредитування, є необґрунтованими з огляду положення п.п. 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору.

Встановлено, що відповідач 27 вересня 2021 року, 31 жовтня 2021 року, 26 листопада 2021 року здійснював оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом грошові кошти, у зв`язку з чим відповідно до пунктів 1.4, 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

Враховуючи те, що станом на дату закінчення строку договору - 26 вересня 2021 року у відповідача існувала непогашена заборгованість, то в силу вимог пункту 4.3.1 кредитного договору строк кредиту продовжувався на один календарний день, але не більше ніж 90 календарних днів поспіль.

Таким чином, відповідно до наведених умов кредитного договору строк кредиту закінчився 25 січня 2022 року, а тому первісний кредитор правомірно нараховував до вказаної дати відсотки за користуванням кредиту.

Вказане підтверджується інформацією, що зазначена у картці обліку договору (розрахунку заборгованості), що надана до позовної заяви та є належним та допустимим доказом у справі.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідач не спростував належними та допустимими доказами. А отже, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу та відсотків за користування кредитом відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно неправомірного нарахування штрафних санкцій колегія суддів вказує наступне.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та який діє до цього часу.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З наведеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, що вони нараховані за період з лютого 2022 року по грудень 2023 року. З урахуванням наведеного вище положення, нарахування вказаних сум і їх стягнення судом першої інстанції не вбачається законним і обгрунтованим.

А тому, в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на суму 13566, 25 грн.

В силу ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку ч.ч.1.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено 2422,40 грн судового збору /а.с.83/.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення в розмірі 26426,27 грн, що становить 66 % від заявленого позивачем розміру, то компенсації позивачу за рахунок відповідача підлягає 66% від суми сплачено збору, що становить 1598,78 грн. Відповідно відповідачеві підлягає компенсації 34 % понесених судових витрат, що становить 823,62 грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У зв`язку з цим, компенсації підлягають судові витрати понесені позивачем в суді першої інстанції, що становить різницю між сумами судових витрат, що підлягають компенсації кожній із сторін у розмірі 1598,78 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3303 грн.

Відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою сплачено 3633,60 грн /а.с. 203/.

Враховуючи, що апеляційна скарга відповідача задоволена на 13566,24 грн, що становить 34 %, то компенсації відповідачу за рахунок позивача підлягає 34% від суми сплачено збору, що становить 1235,42 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У зв`язку з цим резолютивну частину рішення суду першої інстанції викласти в наступній редакції.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»заборгованість у розмірі 26426, 27 грн., судові витрати в суді першої інстанції у розмірі 1598,78 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3303, 00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1235, 00 грн.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» , місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук