Провадження № 2/761/1255/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Аббасової Н.В.,

секретаря судового засідання Сухини А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

у с т а н о в и в:

У червні 2023 року Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідачка), третя особа: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі по тексту - третя особа), про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, у якому просила суд усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , судові витрати покласти на відповідачку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» затверджено перелік підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій, зокрема будинок АДРЕСА_1 передано до сфери управління Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

Квартира АДРЕСА_1 не приватизована, знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Києва.

Особовий рахунок на вказану квартиру був оформлений на ім`я ОСОБА_2 (наймач), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії договору найму вказаного житлового приміщення закінчився.

Відповідачка не набула права користування квартирою АДРЕСА_1 , не проживає за даною адресою, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, однак створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Макаренко І.О.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025, здійсненого на підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 24.03.2025 №01-08-766, матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Аббасовій Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

25.06.2025 протокольною ухвалою суд закрив підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримав з підстав, зазначених у ньому, просив задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила, пояснення на позовну заяву не подала.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Враховуючи, що представник позивача не висловлював заперечень проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідачка, яка належним чином повідомлялась про розгляд справи, в судове засідання не з`явилась, відзив на позовну заяву не подала, а тому відповідно до вимог статтею 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» затверджено перелік підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій, зокрема будинок АДРЕСА_1 передано до сфери управління Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 не приватизована, знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Києва та в управлінні Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29.11.2022 у справі №761/7380/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено.

Як вбачається зі змісту рішення суду від 29.11.2022 у справі №761/7380/22, договір найму квартири АДРЕСА_1 було укладено з ОСОБА_2 , особовий рахунок на вказану квартиру також було оформлено на ім`я ОСОБА_2 , яка 22.10.2019 була знята з реєстрації за місцем проживання у зв`язку зі смертю. ОСОБА_1 не є членом сім`ї наймача ОСОБА_2 , з 29.01.2019 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру від 26.03.2025, відповідачка з 30.10.2023 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Отже, судом установлено, що відповідачка забезпечена житлом за місцем своєї реєстрації, права проживання в ньому і доказів відсутності (припинення) права його користування матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що нарахування житлово-комунальних послуг у спірному житловому приміщенні здійснюється за особовим рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритому на ОСОБА_2 , станом на 24.05.2023 заборгованість за сплату комунальних послуг за вказаною адресою становить 1477,51 грн, що підтверджується довідкою про нарахування та сплату комунальних послуг за період з 01.01.2022 по 01.06.2023.

Згідно Актів обстеження квартири АДРЕСА_1 від 22.05.2023 та від 13.06.2025, доступ до квартири надано не було, зі слів сусідів у квартирі протягом останніх шести місяців ніхто не проживає, але періодично у вказану квартиру з`являється жінка.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з ст. 18 Житлового кодексу управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.

Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Відтак, оскільки спірна квартира знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Києва та в управлінні Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, позивач має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні права власності щодо переданого йому майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

За змістом даної норми такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно, тобто без будь-яких правових підстав, зокрема без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення, без згоди наймача жилого приміщення, а у випадку відсутності наймача без згоди власника. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Такий правовий висновок про застосування норми ч. 3 ст. 116 ЖК України викладено у постановах Верховного Суду України від 22 липня 2017 року у справі №758/14046/14-ц та від 22 червня 2017 року у справі №6-2010цс16.

Самоправними визнаються дії, що свідчать про заняття жилого приміщення особою, яка усвідомлювала, що права на це вона не мала, або зайняла помешкання після відмови відповідного органу в його наданні (без відповідного рішення про надання цього приміщення та ордера на житлове приміщення).

Виселення такої особи пов`язане з відсутністю у неї будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Позивачем доведено вчинення відповідачкою перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки відповідачка займає спірну квартиру безпідставно.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення є належним способом захисту порушених прав.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи ту обставину, що спірна квартира знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Києва, а відповідачка не набула права користування зазначеним майном, займає спірне житлове приміщення без належних на те правових підстав, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та про наявність правих підстав для задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Керуючись статтями 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, статтями 2-7, 10, 12, 19, 76-81, 133, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації 2 684,00 грн. судового збору, сплаченого за подання позову.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, , місцезнаходження: м.Київ. вул. Богдана Хмельницького, 24.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: Н.В. Аббасова