Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/7589/24
Провадження № 2/644/40/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11 вересня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Книшенко А.С., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем і відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.10.2023 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі судового наказу від 24.05.2023 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, з відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.05.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка не приймає участі в житті дитини, не виконує батьківських обов`язків та не цікавиться життям дитини взагалі. Вважає, що відповідачка ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, що на підставі ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Ухвалою суду від 17.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі.

Представник позивача адвокат Бороденко К.О., яка приймала участь у справі під час підготовчого провадження на підставі доручення від 15.07.2024 року Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, згідно наказу центру була замінена на адвоката Маюрнікову В.Н., якій 31.03.2025 року було видано відповідне доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 . Наказом директора центру від 06.06.2025 року припинено надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подавала.

Представник Служби у справах дітей Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, заявлені вимоги позивача підтримує в повному обсязі.

Приймаючи до уваги викладене, що позивач не надав заперечень проти заочного розгляду справи, що судом ухвалено про заочний розгляд справи, то в відповідності до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтві про його народження зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Суду не надано докази зміни прізвища відповідача - ОСОБА_5 на ОСОБА_6 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача надала суду копію листа з ДНЗ «Куп`янський регіональний центр професійної освіти» №37 від 12.02.2025 року, копію листа від 31.08.2024 року та від 16.12.2024 року, копію свідоцтва про народження, копію паспорта позивача, висновок органу опіки та піклування.

Так, надані представником позивача копії документів свідчать про наступне.

Згідно копії листа Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області від 16.12.2024 року, ОСОБА_2 з 2007 року і по час надання відповіді зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але декілька років за вказаною адресою не проживає, її фактичне місце проживання/місцезнаходження не відомо. За адресою: АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_1 та його син ОСОБА_7 . Зі слів ОСОБА_1 він з колишньою дружиною не проживає з 2013 року, матері з того часу немає в житті ОСОБА_8 , вона не спілкується з сином, не цікавиться його життям. ОСОБА_1 фактичне місце проживання ОСОБА_2 не відомо.

В копії листа ДНЗ «Куп`янський регіональний центр професійної освіти» за №37 від 12.02.2025 року зазначено, що ОСОБА_7 навчається в закладі з 01.09.2023 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Мати ОСОБА_7 , ОСОБА_2 з керівниками навчальної групи, в якій навчається ОСОБА_8 , не підтримує зв`язок. Протягом строку навчання сина у закладі освіти для отримання інформації про його навчання, потреб, не з`являлася, участі в житті дитини не приймає.

31.08.2024 року за № 223 на ім`я ОСОБА_2 складено запрошення на засідання комісії 05.08.2024 року з питання надання висновку органу опіки та піклування.

До даного листа не надано докази того, що він направлявся адресату і докази його отримання чи не отримання адресатом.

Органом опіки та піклування суду надано висновок №02-18/1701 від 06.08.2024 року, в якому зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачки відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В даному висновку, підписаному начальником Шевченківської селищної військової адміністрації, головою органу опіки та піклування, зазначено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично разом із сином ОСОБА_7 мешкають за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19.10.2023 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано. Фактично чоловік не проживав разом з дружиною з 2013 року. З того часу малолітній син ОСОБА_8 мешкав з батьком, який був повністю на його утриманні. Відповідно до судового наказу, виданого Орджонікідзевським райсудом м.Харкова від 24.05.2023 року з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_8 повинні стягуватися аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 15.05.2023 року. Орган опіки володіє інформацією про те, що станом на 01.08.2024 року на утримання сина ОСОБА_9 жодної копійки не сплачено. Так як мати ОСОБА_2 жодним чином не бере участі у вихованні і утриманні сина ОСОБА_8 його батьком відповідно до розпорядження начальника Шевченківської селищної військової адміністрації від 24.05.2023 року №148 визначено місце проживання ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_1 . Відповідно до інформації Центру первинної медико-санітарної допомоги від 30.07.2024 року №489 відомо, що ОСОБА_7 проживає разом із батьком, який слідкує за дитиною та звертається за медичною допомогою. Відповідно до інформації ДНЗ «Куп`янський регіональний центр професійної освіти» за №36 від 31.07.2024 року відомо, що ОСОБА_7 навчається. Допомагав здобувачу освіти зі вступом до навчального закладу батько. Протягом його навчання в закладі піклується про ОСОБА_8 лише батько. Мати ОСОБА_8 не проживає спільно з сином з 2013 року, не утримувала його, не цікавилась його життям, станом здоров`я, жодним чином не виховувала дитину. Таким чином ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_8 , що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Допитана в суді за клопотанням представника позивача як свідок ОСОБА_10 , яка є рідною сестрою позивача, пояснила, що сторони по справі давно не мешкають разом, ОСОБА_2 їх покинула і поїхала. Про неї нічого не відомо. Позивач проживає разом із сином, вже три роки свідок їх не бачила. До війни свідок їздила до них в село, а потім перестала їздити. Позивач телефонує їй. В телефонних розмовах про відповідача вони не згадують.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані представником позивача документи на підтвердження заявлених позовних вимог, а також показання допитаного в суді свідка, не є достатніми доказами, які б у сукупності свідчили про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд бере до уваги наступне.

В позовній заяві зазначено лише про те, що відповідачка не приймає участі в житті дитини, не виконує батьківських обов`язків та не цікавиться життям дитини взагалі. Зазначені в позові обставини не конкретизовані і носять загальний характер.

До показань свідка ОСОБА_10 , яка є рідною сестрою позивача, суд відноситься критично, через її родинні зв`язки з позивачем. Крім того, свідок пояснила, що останні три роки вона не їздила до позивача, не спілкується телефоном про відповідачку. Отже, останні три роки свідку не відомі обставини участі відповідачки у вихованні сина.

Лист ДНЗ «Куп`янського регіонального центру професійної освіти» щодо фактів участі матері ОСОБА_2 в житті дитини ОСОБА_3 не є доказом ухилення відповідачки від виховання дитини, а свідчить про те, що навчанням сина опікується батько.

Лист Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області від 16.12.2024 року свідчить про не проживання відповідача за місцем її реєстрації, що позивач проживає разом із сином. Обставини того, що ОСОБА_1 з колишньою дружиною не проживає з 2013 року, матері з того часу немає в житті ОСОБА_8 , вона не спілкується з сином, не цікавиться його життям, що ОСОБА_1 фактичне місце проживання ОСОБА_2 не відомо, зазначені у вказаному листі зі слів самого позивача, який є зацікавленим в розгляді справи. Ці обставини безпосередньо не встановленні адміністрацією.

Суд бере до уваги, що подаючи позов до суду, позивач не зазначив адресу місця фактичного проживання відповідачки, що не надає їй можливості висловити свої аргументи з приводу даної справи. Також суд бере до уваги, що відповідачка не могла бути обізнаною про засідання органу опіки та піклування, оскільки відсутні докази про направлення їй виклику за місцем її фактичного проживання.

Позивач та його представник не надали суду письмові докази, на які маються посилання в висновку органу опіки та піклування.

Позивач своїм правом на подання додаткових доказів не скористався, в судове засідання не прибув, пояснень з приводу позову не подавав.

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд бере до уваги, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер.

В наданому суду висновку органу опіки та піклування не зазначено докази того, що позивач і відповідач не проживають разом з 2013 року, що з того часу малолітній син ОСОБА_8 був повністю на утриманні батька, що відповідач не сплачує аліменти на утримання сина, що мати ОСОБА_2 жодним чином не бере участі у вихованні і утриманні сина ОСОБА_8 , що мати ОСОБА_8 не утримувала його, не цікавилась його життям, станом здоров`я, жодним чином не виховувала дитину. Орган опіки не зазначив, виходячи із яких документів чи інших доказів орган опіки встановив зазначені вище обставини.

З огляду на вищевикладені доводи та обґрунтування, що у висновку Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області від 06.08.2024 року не зазначено докази ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, що у висновку маються посилання на ту ж частину документів, копії яких додано до позовної заяви, що фактично висновок ґрунтується лише на факті проживання сина ОСОБА_8 з батьком, який створює йому належні умови для проживання, виховує та утримує його, суд не погоджується з зазначеним висновком про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, цей висновок є передчасним. Орган опіки та піклування не з`ясував думку відповідачки, не надав оцінку її аргументам.

Таким чином, позивач та його представник не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідачки та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_8 , що могли б бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

Судом встановлено, що обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування стосовно відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, немає. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки.

Суд бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі факти того, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, цей захід слід застосовувати як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Беручи до уваги вищевикладене, що в ході судового розгляду позивач та його представник не довели винну поведінку відповідачки, яка б суперечила інтересам сина ОСОБА_8 , і неможливості зміни такої поведінки, що відсутні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, на які посилається позивач, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

В даному випадку суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав, відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд враховує і те, що як зазначено ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.

Суд не застосовує до ОСОБА_2 попередження про зміну ставлення до виховання дитини, оскільки позивачем не доведено свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і відшкодуванню за рахунок відповідачки не підлягають.

Керуючись ст.ст.5,10-13,81,83,141,264-265,280,354 ЦПК України, ст.ст. 164, 166 Сімейного кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа-Служба у справах дітей Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області, про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВІДМОВИТИ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Повне судове рішення складено 11.09.2025 року.

СУДДЯ: