КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/12703/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»,

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва

у складі судді Митрофанової А. О.

від 16 травня 2025 року

у цивільній справі № 752/16930/24 Голосіївського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2

про скасування обтяження рухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом в якому просив скасувати арешт рухомого майна - автомобіля марки КІА моделі Sorento JC 5248, 2009 року випуску.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником автомобіля марки КІА моделі Sorento JC 5248, номер шасі НОМЕР_1 , 2009 року випуску, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 22.08.2017 серії НОМЕР_2 . Через тривалий час, а саме 29.07.2024 ОСОБА_1 дізнався, що на його автомобіль було накладено обтяження на відчуження, яке зареєстровано 08.10.2018 на підставі договору застави від 17.03.2010, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «АВТО ПРОСТО», як обтяжувачем. Відповідний запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було внесено Державним підприємством «Національні інформаційні системи».

Вказане вище обтяження позивач вважав протиправним та таким, що порушує його права, оскільки він не є боржником перед ТОВ «АВТО ПРОСТО», не є стороною договору застави та не має будь-якого відношення до ОСОБА_2 . Окрім того, станом на момент набуття спірного автомобіля у власність позивача на нього не було зареєстровано жодних обтяжень, а тому він є добросовісним набувачем вказаного автомобіля. Отже, враховуючі ті обставини, що наявність вказаного арешту перешкоджає позивачеві реалізувати свої права, як власника вказаного автомобіля, він змушений був звернутись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив суд виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження даного автомобіля.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року позов задоволено.

Виключено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження автомобіля легкового марки КІА модель Sorento JC 5248, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , 2009 року випуску, номер державної реєстрації: НОМЕР_4 , вид обтяження: приватне обтяження, тип обтяження: застава рухомого майна, відомості про обмеження відчуження: заборона відчуження, обтяжувач: ТОВ «АВТО ПРОСТО», код: 35509011, дата реєстрації обтяження: 08.10.2018 за №17108148.

Стягнуто з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «АВТО ПРОСТО», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення в повному обсязі та стягнути з позивача на користь Товариства судовий збір.

Апелянт зазначає, що суд неправильно встановив обставини справи, які мають суттєве значення. Зокрема, суд у своєму рішенні від 16 травня 2024 року вказав, що від відповідача не надходило відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень. Однак ТОВ «АВТО ПРОСТО» заявляє, що це твердження не відповідає дійсності. Воно отримало ухвалу про відкриття провадження у справі 29.08.2024 і 12.09.2024, в межах встановленого судом 15-денного строку, направило відзив на позовну заяву з додатками через систему «Електронний суд». Відзив був зареєстрований в електронному суді 13.09.2024 за № 49765/24-Вх. Таким чином, апелянт стверджує, що суд розглянув справу, не врахувавши обставини та докази, викладені у відзиві, що робить оскаржуване рішення необґрунтованим.

ТОВ «АВТО ПРОСТО» пояснює, що 25.09.2009 уклало угоду № 305919 з ОСОБА_2 про надання послуг для придбання автомобіля. На виконання цієї угоди, 17.03.2010 ОСОБА_2 отримав автомобіль KIA Sorento 2009 року випуску. Для забезпечення виконання зобов`язань за угодою, 17.03.2010 був укладений договір застави. Цей договір застави зареєстрували в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 08.10.2018. Відповідно до пункту 2.2.2 договору застави, ОСОБА_2 не мав права відчужувати автомобіль без письмової згоди ТОВ «АВТО ПРОСТО». Крім того, на свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, виданому 17.03.2010, у графі «особливі відмітки» було зазначено, що автомобіль придбано «у розстрочку ч/з ТОВ «АВТО ПРОСТО». Через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань, ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулося до суду, і рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2024 з нього, а також поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було солідарно стягнуто заборгованість. Це рішення було залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.04.2024. Станом на 11.09.2024, борг не був погашений.

Апелянт підкреслює, що застава зберігає силу, якщо предмет застави переходить у власність іншої особи. Крім того, згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника, якщо обтяжувач не надав згоди на його відчуження без збереження обтяження. У цьому випадку, ОСОБА_2 не повідомляв ТОВ «АВТО ПРОСТО» про продаж автомобіля, і ОСОБА_1 , як новий власник, не звертався до ТОВ «АВТО ПРОСТО» із запитами про припинення обтяження чи про виконання ОСОБА_2 зобов`язань.

ТОВ «АВТО ПРОСТО» також зазначає, що ОСОБА_2 порушив договір застави, знявши автомобіль з обліку для його відчуження. Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 мав можливість ознайомитися зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, яке містило інформацію про розстрочку. Відповідно, проведення реєстраційних дій було прямо заборонено згідно з пунктом 41 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998.

Апелянт не погоджується з вимогою ОСОБА_1 стягнути 20 000,00 грн на витрати на правову допомогу. ТОВ «АВТО ПРОСТО» вважає, що ці вимоги є недоведеними та необґрунтованими, оскільки позивач не надав попереднього розрахунку суми судових витрат разом із позовною заявою. Також зазначає, що позивач не надав належних доказів оплати та фактичного надання послуг, як того вимагає стаття 137 ЦПК.

ТОВ «АВТО ПРОСТО» посилається на практику Верховного Суду (постанова від 27.07.2021 у справі № 671/1957/20) та Європейського суду з прав людини (справи «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 та «Баришевський проти України» від 26.02.2015), які встановлюють, що витрати повинні бути фактичними, неминучими та обґрунтованими. Апелянт стверджує, що позивач не обґрунтував необхідність звернення до суду, оскільки міг спочатку звернутися до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з вимогою про припинення обтяження.

Апелянт вважає, що в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 388 Кримінального кодексу України - незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, або із заставленим майном. Вони звертають увагу на те, що ОСОБА_2 відчужив заставний автомобіль, а ОСОБА_1 зареєстрував його на своє ім`я. ТОВ «АВТО ПРОСТО» просить суд ухвалити окрему ухвалу щодо цього порушення, згідно зі статтею 262 ЦПК, та направити її прокурору або органу досудового розслідування.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились. Справу розглянуто за відсутності учасників.

Колегією суддів залишено без задоволення клопотання апелянта про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебування представника ОСОБА_5 у щорічній відпустці, оскільки визнано причину неявки неповажною, адже апеляційна скарга підписана іншим представником - ОСОБА_6., й про неможливість його неприбуття, або припинення представництва доказів не надано.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно приписів статей 3, 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Обтяження поділяються на публічні та приватні, які можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.

Так, застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).

В свою чергу, як зазначено у ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором.

Разом з тим, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що якщо інше не встановлено договором або законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за загальним правилом реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяження не припиняє заставу.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно зі статтею 12 зазначеного Закону, взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Таким чином, застава зберігає силу для нового власника майна за умови наявності в реєстрі відповідних відомостей про обтяження, які внесені до реєстру перед відчуженням предмета застави і є чинними на момент його відчуження. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Звертаючись до суду з позовом щодо усунення перешкод у користуванні автомобілем КІА моделі Sorento JC 5248, номер шасі НОМЕР_1 , 2009 року випуску, ОСОБА_1 вказував, що на час придбання цього транспортного засобу у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження цього майна. При цьому, за відомостями Реєстру таке обтяження було накладене реєстратором на підставі поданого обтяжувачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» договору застави від 17.03.2010, укладеного з боржником ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власником автомобіля KIA Sorento згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 22.08.2017, набув право власності на автомобіль 22.08.2017, коли в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна ще не було жодних відомостей про обтяження. Встановивши, що реєстрація обтяження відбулася 08.10.2018, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», вважається добросовісним набувачем і набув право власності на автомобіль без обтяжень. Оскільки наявність обтяження перешкоджає позивачеві реалізувати його права як власника, суд вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля КІА моделі Sorento JC 5248, номер шасі НОМЕР_5 , 2009 року випуску. Реєстрація вказаного автомобіля за позивачем була здійснена 22.08.2017 з присвоєнням автомобілю реєстраційного номера НОМЕР_6 .

Згідно витягу про реєстрацію в Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна від 29.07.2024, знайдено запис про накладення обтяження на вказаний автомобіль з такими відомостями: вид обтяження - приватне; тип обтяження - застава рухомого майна; зареєстроване - 08.10.2018 15:47:24 за №17108148, реєстратором Новейко-Вадіс Оксана Георгіївна, Філія міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Київська обл.; Документ-підстава - договір застави, серія та номер: 217, виданий 17.03.2010, видавник П.Н. Волноваського районного нотаріального округу Донецької обл. Степаніщенко Е. А.; об`єкт обтяження - автомобіль легковий, KIA SORENTO JC5248, номер об`єкта: НОМЕР_3 , номер державної реєстрації: НОМЕР_4 ; відомості про обмеження відчуження - заборонено відчужувати; боржник - ОСОБА_2 ; обтяжувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», код: 35509011; звернення стягнення - зареєстроване; дата та час реєстрації - 08.10.2018 15:47:24.

Згідно зі статтями 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, і кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач ОСОБА_1 виконав свій обов`язок, надавши докази, що підтверджують факт набуття ним права власності на спірний автомобіль 22.08.2017. Ці докази є належними, достовірними та достатніми для доведення факту його добросовісності, оскільки на вказану дату в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про будь-яке обтяження. Натомість, відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» не надав жодних доказів, які б спростовували цю обставину або підтверджували недобросовісність набувача.

Відповідно до практики Верховного Суду (постанови від 03.04.2013 у справі №6-7цс13, від 19.11.2014 у справі №6-168цс14, від 10.10.2019 у справі №463/3582/17, від 18.12.2019 у справі №619/4033/18, від 18.03.2020 у справі №202/5584/18 та від 07.04.2021 у справі №200/17569/18), застава зберігає силу для нового власника лише за умови наявності відповідних відомостей у реєстрі, внесених до відчуження майна. За відсутності такої реєстрації, набувач вважається добросовісним і набуває право власності без обтяжень.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «АВТО ПРОСТО» відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Факт подання відповідачем відзиву на позов не є підставою для скасування судового рішення, оскільки зміст відзиву не спростовує основного доводу позивача про відсутність обтяження на момент придбання автомобіля. Посилання на наявність інформації про розстрочку в свідоцтві про реєстрацію ТЗ є нерелевантним, оскільки згідно з частиною третьою статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяження надає йому чинності у відносинах із третіми особами. Всі інші доводи апеляційної скарги, включаючи рішення про стягнення заборгованості, не стосуються суті спору про добросовісність набувача.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що ці доводи є передчасними та необґрунтованими. Відповідно до статті 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат під час ухвалення рішення. Аналіз рішення суду першої інстанції від 16.05.2025 свідчить про те, що суд не вирішував питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу на користь позивача. Єдині судові витрати, які були стягнуті з ТОВ «АВТО ПРОСТО», - це судовий збір у розмірі 968,96 грн, а відтак, відповідні доводи відповідача в апеляційній скарзі не можуть бути підставою для скасування рішення суду

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов