Справа №569/1587/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), в якому просив визначити йому додатковий строк у три місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 . За життя спадкодавцем було складено заповіт, за яким належну йому на праві власності 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , земельні ділянки з кадастровими номерами 562185400:02:006:0127, :02:007:0190 заповів онукові ОСОБА_4 .

Однак, коли він виявив бажання оформити свої права на спадкове майно, то в нотаріальній конторі йому пояснили, що він не може оформити свої спадкові права, через пропущені строки на прийняття спадщини. Крім того, через свою юридичну необізнаність він вчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті його батька, тому що не знав про право на обов`язкову частку у майні спадкодавця.

Він є спадкоємцем першої черги за законом. На момент смерті спадкодавця йому виповнилося 60 років, а тому він має право на обов`язкову частку у майні спадкодавця.

Він звернувся в усному порядку до нотаріальної контори, де йому повідомили, що з 29 червня 2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану». Так, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Таким чином, він вважав, що строк прийняття спадщини становить фактично 10 місяців.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважає збройну агресію та введення воєнного стану у відповідності до Указу Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та воєнні дії, що відбуваються на території України, а також те, що він вважав, що згідно до п. 3 постанови КМУ № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» строк фактично становить 10 місяців.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину порушує його право на спадкування, а тому він змушений звернутися до суд за захистом своїх прав.

03 червня 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

У відзиві вказав, що у даному випадку позивач не довів наявності жодних поважних причин, які б об`єктивно перешкоджали своєчасному прийняттю ним спадщини.

Позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку, зокрема, непрацездатністю (інвалідністю чи досягненням пенсійного віку) на момент відкриття спадщини. Однак стан непрацездатності підлягає доведенню належними доказами саме на момент відкриття спадщини (смерті спадкодавця). Жодних таких доказів суду не подано: відсутні медичні висновки про встановлення групи інвалідності позивача чи інші документи, що підтверджують його статус непрацездатного на час смерті батька. Відповідно, позивач не довів, що на момент відкриття спадщини він належав до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку, або що його фізичний стан унеможливлював звернення до нотаріуса в установлений строк.

Більше того, навіть якщо б позивач на час відкриття спадщини дійсно був особою похилого віку чи з інвалідністю, сам по собі цей факт не є безумовною підставою для поновлення пропущеного строку.

Позивач також посилається на те, що пропустив строк через незнання юридичних процедур та інші загальні обставини. Однак незнання закону не звільняє від обов`язку його виконувати. У спадкових правовідносинах встановлений шестимісячний строк є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини, і кожен спадкоємець повинен проявити належну обачність для реалізації своїх прав. Юридична необізнаність щодо необхідності звернення до нотаріуса не визнається поважною причиною пропуску строку.

Аналогічно, інші посилання позивача на загальні життєві труднощі не є об`єктивними і непереборними перешкодами.

Щодо аргументу позивача про його незнання щодо наявності заповіту, то якщо позивач стверджує, що не знав про існування заповіту на користь іншої особи, це також не є автоматично поважною причиною пропуску строку. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом (рідним сином) і незалежно від наявності чи відсутності заповіту мав право та можливість подати заяву про прийняття спадщини в установлений строк. Навіть дізнавшись про заповіт, він не був позбавлений можливості заявити про свої права, зокрема, на обов`язкову частку.

Позивач не надав жодного доказу на підтвердження обставин, які б об`єктивно унеможливили подання ним заяви про прийняття спадщини протягом 6 місяців, після смерті батька.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2025 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2025 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивачем в позовній заяві було заявлено клопотання про витребування доказів, а тому ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 квітня 2025 року одночасно з відкриттям провадження у справі витребувано у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 .

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав у ньому наведених. Крім того, представник позивача ОСОБА_2 вказав, що в листопаді 2022 року сестра позивача сказала йому, що не потрібно йти до нотаріуса, бо є заповіт і все майно померлого ОСОБА_5 належить її сину ОСОБА_4 . Попри це, на початку грудня 2022 року позивач звернувся до нотаріуса, який в усному порядку йому повідомив, що є заповіт і все майно належить відповідачу. В зв`язку з чим позивач тривалий час, а саме до січня 2025 року, не звертався до нотаріуса, рахуючи, що не має права на спадщину. При цьому інші спадкоємці, а це сестра та її син, а також нотаріус не повідомили відповідача про те, що в заповіті вказана лише частина спадкового майна, а саме 1/4 частка. В 2025 році, після розмови з юристом, йому стало відомо про обов`язкову частку і він знову звернувся до нотаріуса, однак останній відмовив у прийнятті заяви і наданні письмової відповіді. Недобросовісна поведінка інших спадкоємців і нотаріуса, яка полягала у неповідомленні позивача про існування у нього спадкових прав на обов`язкову частку, неповідомлення щодо заповіту, є підставою для визначення додаткового строку.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити з підстав наведених у відзиві на позов. Вказав, що немає жодного доказу, який би підтверджував доводи позивача, зокрема немає доказів звернення до нотаріуса і доказів поважності пропуску строку.

Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, 11 березня 2020 року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження: належну йому на праві власності 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , земельні ділянки з кадастровими номерами :02:006:0127, :02:007:0190, заповів онукові ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0 від 01 квітня 2022 року.

01 квітня 2022 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К. із заявою про прийняття спадщини, в якій також вказав, що спадкоємцем, який має право згідно ст. 1241 ЦК України на обов`язкову частку у спадщині є син померлого ОСОБА_1 , який не проживав та не був зареєстрований з спадкодавцем за однією адресою.

27 грудня 2022 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:007:0190, :02:006:0127 та на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

27 грудня 2022 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К. видала свідоцтва ОСОБА_4 про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:007:0190, :02:006:0127 та на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на час відкриття спадщини з батьком ОСОБА_5 не проживав, що слідує з Довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 18 березня 2022 року №11208.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частин 1-2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може лише спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 752/11156/18-ц (провадження № 61-14082св20).

Згідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, згідно з цією статтею поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2023 року у справі № 521/20201/21.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зазначила, що «факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування заповіту, складеного на його ім`я. Сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.».

Як встановлено судом 11 березня 2020 року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого заповів своє майно онукові ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. 01 квітня 2022 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в якій також вказав, що спадкоємцем, який має право згідно ст. 1241 ЦК України на обов`язкову частку у спадщині є син померлого ОСОБА_1 , який не проживав та не був зареєстрований з спадкодавцем за однією адресою. 27 грудня 2022 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом і 27 грудня 2022 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К. видала свідоцтва ОСОБА_4 про право на спадщину за заповітом.

ОСОБА_1 , який на час відкриття спадщини з батьком ОСОБА_5 не проживав, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Жодних доказів звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як в межах строку для прийняття спадщини, так і в грудні 2022 року чи в 2025 році, як про це вказує сам позивач і його представник ОСОБА_2 , суду не подано.

Жодних об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, що могли би свідчити про поважність причини пропуску такого строку, у позивача не було. Відтак, підстави для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, у суду відсутні.

Посилання позивача на юридичну необізнаність через яку він не знав про право на обов`язкову частку у майні спадкодавця не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали йому протягом майже трьох років прийняти спадщину після смерті батька, тому такі причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть вважатись поважними.

Стосовно впливу збройної агресії, запровадження воєнного стану в Україні, воєнних дій, що відбуваються на території України як підстави пропуску строку на прийняття спадщини з поважних причин, необхідно зазначити, що позивач в період строку прийняття спадщини проживав у м. Рівне та продовжує проживати в місті. Попри війну в Україні, на підконтрольній території, в тому числі й м. Рівне, з 24 лютого 2022 року продовжують діяти всі державні органи та інші органи, яким делеговані функції державних органів, в тому числі державні та приватні нотаріуси. Позивачем не наведено непереборних обставин, які перешкоджали б йому як самостійно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так і надіслати заяву про прийняття спадщини поштою на адресу нотаріальної контори відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5).

Щодо посилання позивача на п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», з огляду на який він вважав, що строк прийняття спадщини становить фактично 10 місяців, суд вказує таке.

Основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Актами цивільного законодавства України є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина четверта статті 4 ЦК України).

Правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Таким чином, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21, від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 520/15620/17.

При цьому матеріали справи свідчать, що із заявою про прийняття спадщини позивач до нотаріуса не звертався ні в шестимісячний, ні в десятимісячний строк, на який посилався сам (з урахуванням змін у законодавстві).

Щодо висловленої вперше в судовому засіданні 11 вересня 2025 року представником позивача ОСОБА_2 причини поважності пропуску позивачем строку для прийняття спадщини як недобросовісна поведінка іншого спадкоємця - відповідача, його матері та приватного нотаріуса, яка полягала у неповідомленні позивача про існування у нього спадкових прав на обов`язкову частку, неповідомлення щодо заповіту, є безпідставними через те, що вказані обставини також не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій щодо прийняття спадщини відповідно до норм цивільного права.

При цьому, суд зауважує, що ОСОБА_4 в заяві про прийняття спадщини вказав, що спадкоємцем, який має право згідно ст. 1241 ЦК України на обов`язкову частку у спадщині, є син померлого ОСОБА_1 , який не проживав та не був зареєстрований з спадкодавцем за однією адресою.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, виключно місце проживання або роботи яких відоме.

Доказів того, що позивач звертався до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К., чи їй було відомо місце його проживання чи роботи, позивачем не подано.

Крім того, в заповіті ОСОБА_5 було вказане все майно, належне йому на праві власності, а це земельні ділянки з кадастровими номерами :02:007:0190, :02:006:0127 та 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 , доказів належності йому іншого майна матеріали справи не містять і позивачем їх не подано, а тому доводи представника позивача ОСОБА_2 про те, що в заповіті вказана лише частина спадкового майна також є безпідставні.

В будь-якому випадку позивач мав усвідомлювати чи повинен був усвідомлювати, що він є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування, і він не вчинив активних дій, спрямованих на прийняття спадщини, виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то його необізнаність про наявність заповіту, чи необізнаність з його змістом не може розглядатися як підстава для визначення йому додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

За таких обставин, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 18 вересня 2025 року.

Суддя О.О. Першко