Справа № 643/5825/25
Провадження № 2/643/3424/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засіданні Ісоєва К.М., представника позивача адвоката Мокроусова Ю.С., розглянувши у підготовчому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом адвоката Мокроусова Юрія Семеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання факту перебування дітей на утриманні

ВСТАНОВИВ

Адвокат Мокроусов Ю. С. (представник позивача), який діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (відповідач), в якому просить визнати факт перебування на утриманні позивача неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (діти).

В обґрунтування позову зазначено, що вказані вище діти народились у ОСОБА_2 під час попереднього шлюбу. Рідний батько дітей помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . В подальшому 04.07.2024 між позивачем та відповідачем укладений шлюб. Позивач проживає спільно з відповідачем та дітьми, забезпечує дітей. У позивача наявні дві рідні дочки від першого шлюбу, яких позивач також утримує.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 96.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання.

15.08.2025 адвокат Загребельний Р.В., який діє в інтересах відповідача, подав заяву, в якій зазначив про повне визнання позовних вимог. Вказав, що позивач фінансово забезпечує родину, в тому числі дітей, а відповідач більшість свого часу приділяє вихованню дітей та веденню домашнього господарства. Просив проводити судові засідання за відсутності відповідача та її представника.

У підготовчому судовому засіданні 15.08.2025 представник позивача просив прийняти заяву про визнання позову та ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Позивач, відповідач та представник відповідача у підготовче судове засідання 15.08.2025 не з`явились.

Вирішуючи питання щодо можливості прийняття визнання позову відповідачем, суд керується таким.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову» (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 675/2136/19).

Таким чином, сам по собі факт визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог. Навіть за умови визнання позову відповідачем суд, дослідивши та проаналізувавши предмет, підстави позову, суб`єктний склад учасників справи та наявні докази, повинен з`ясувати, чи наявні законні підстави для задоволення позову та чи не суперечить визнання позову закону та чи не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не є батьком дітей, факт утримання яких він просить встановити. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач має дохід (у вигляді заробітної плати, доходів від здійснення підприємницької діяльності тощо), матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять даних щодо наявності або відсутності доходів у відповідача. За таких обставин з наявних матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити обґрунтованість доводів позивача та відповідача відносно перебування дітей на утриманні саме позивача. Також, як вбачається з положень Сімейного кодексу України, презюмується режим спільної сумісної власності на доходи подружжя.

Крім того, незважаючи на те, що діти не є безпосередніми учасниками даної справи, в справі вирішується питання в тому числі про їх права, зокрема про право на належне утримання з боку матері (відповідача).

Так, згідно з ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи з вказаних вище вимог законодавства України, саме на відповідача як на матір дітей покладений юридичний обов`язок щодо їх утримання.

Ураховуючи вищенаведене, суд на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості встановити, що визнання позову відповідачем здатне забезпечити виконання завдань цивільного судочинства, а саме забезпечити справедливий розгляд даної справи.

За таких обставин на даній стадії розгляду справи суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову на підставі виключно того, що відповідач визнала позовні вимоги.

З метою виконання завдань цивільного судочинства, якнайкращого забезпечення інтересів дітей та постановлення законного і обґрунтованого рішення на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 263 ЦПК України) суд вважає за необхідне дослідити наявні у справі докази з метою встановлення змісту правовідносин, які склались між учасниками справи, та за наслідками оцінки наявних у справі доказів вирішити питання щодо законності і обґрунтованості позовних вимог.

Ураховуючи вищенаведене, суд відмовляє у прийнятті визнання позову відповідачем та продовжує розгляд справи.

Керуючись ст. 2, 206, 258-261, 353 ЦПК України

УХВАЛИВ

У прийнятті визнання адвокатом Загребельним Романом Валерійовичем, який діє в інтересах ОСОБА_2 , позову адвоката Мокроусова Юрія Семеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання факту перебування дітей на утриманні - відмовити.

Продовжити розгляд цивільної справи за позовом адвоката Мокроусова Юрія Семеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання факту перебування дітей на утриманні.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.А. Крівцов