ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7630/25 Справа № 185/6481/24 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору: Богданівська сільська рада, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Державний реєстратор Глеюватської сільської ради Дніпропетровської області Волос Олена Володимирівна,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року, головуючий у суді першої інстанції Юдіна С.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024року ОСОБА_1 подав позов в суд проти ОСОБА_2 та висловив вимоги:

- визнати незаконним і скасувати рішення державного реєстратора Глеюватської сільської ради Волос О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 66176847 від 24 січня 2023року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок і прибудови за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 лютого 2023року, яке видане Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою і зареєстроване в реєстрі за номером № 144, на спадщину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , його доньці ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , з господарським будівлями та спорудами;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного нотаріуса Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дутчак Ю.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 66260930 від 01 лютого 2023року, а саме: про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , номер відомостей про речове право 49116010, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок.

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що він є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_5 . До складу спадщини входить земельна ділянка кадастровий номер :02:002:0484, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що ОСОБА_2 звернулася до Павлоградського міськрайонного суду із позовом до нього в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Богуславської сільської ради № 87-35/VII від 12 лютого 2019року «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 » і № 941-40/VII від 20 серпня 2019року «Про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки у власність ОСОБА_5 », інша вимога визнати незаконним і скасувати запис про право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0484. На думку ОСОБА_2 підставою для скасування вказаних рішень та дій є факт набуття нею у порядку спадкування після померлого ОСОБА_4 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , частина якого (зокрема елементи огорожі) розташована на земельній ділянці що належить позивачу.

Позивач зазначає, що право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0484 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 листопада 2019року на підставі рішення державного реєстратора Павлоградської районної державної адміністрації Водолазького О.П. Право власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 січня 2023року на підставі рішення державного реєстратора Глеюватської сільської ради Волос О.В. Свідоцтво про право на спадщину, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 видане ОСОБА_2 01 лютого 2023року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дутчак Ю.С. на підставі інформації з Державного реєстру речових правна нерухоме майно. Право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 лютого 2023року на підставі рішення державного нотаріуса Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дутчак Ю.С.

Позивач вказував, що в результаті таких рішень на території належної йому земельної ділянки виник об`єкт нерухомого майна, а наявність на території його земельної ділянки нерухомого майна належного іншій особі порушує його право на власний розсуд користуватися та розпоряджатися своєю земельною ділянкою, тому вважав, що внаслідок державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 порушується та оспорюється його право власності на земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та спірні правовідносини і права останнього урегульовано нормативними актами, які є доступними, чіткими та передбачуваними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

12 червня 2025року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_6 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 14 травня 2025року.

В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що наявні у справі письмові докази, підтверджують, що невизнання та оспорювання права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0484 спричинені саме видачею ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину і державною реєстрацією за останньою права власності на будинок АДРЕСА_1 , які вчинені нотаріусом на підставі попередньої державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на вказаний будинок.

Вказував, що не визнаючи та оспорюючи право власності позивача на вказану земельну ділянку, ОСОБА_2 створює перешкоди ОСОБА_1 в реалізації ним повноважень розпорядження належним йому майном. При цьому вважає, що підстава для створення зазначених перешкод, набуття права власності на будинок АДРЕСА_1 , виникла незаконним шляхом.

Позивач наголошував, що він обрав ефективний спосіб захисту свої прав.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Третя особа державний реєстратор Глеюватської сільської ради Дніпропетровської області Волос Олена Володимирівна у відзиві на апеляційну скаргу заперечила проти апеляційної скарги, заявляла, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору, доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2025року справу призначено до судового розгляду на 16 вересня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0484, площею 0,2 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 листопада 2019року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 49924759 державного реєстратора Павлоградської районної державної адміністрації Водолазького О.П. (а.с.26).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.27).

11 січня 2024року за позивачем, як спадкоємцем померлого батька зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0484, площею 0,2 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 11 січня 2024року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М. (а.с.29).

01 лютого 2023року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дутчак Ю.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 66260930 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 42,6кв.м, житловою площею 27,5кв.м, опис: А1 житловий будинок, а2 прибудова, Б1 сарай, пдБ1 підвал, В1 вбиральня, № 1 свердловина, № 2 хвіртка, ворота, № 3 паркан. (а.с.42).

Право власності за ОСОБА_2 зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , 1969р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом зазначено, що будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого за законом був його син ОСОБА_4 , який спадщину прийняв згідно ст. 1268 ЦК України, але не оформив спадкових прав у зв`язку зі смертю. Право власності на цей житловий будинок за померлим ОСОБА_3 було зареєстровано 19 січня 2023року державним реєстратором Глеюватської сільської ради Дніпропетровської області Волос О.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 49045606, відповідно до п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127. (а.с.41).

У 2023році ОСОБА_2 звернулася до Павлоградського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Богуславської сільської ради № 87-35/VII від 12 лютого 2019року «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 » і № 941-40/VII від 20 серпня 2019року «Про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки у власність ОСОБА_5 » а також визнати незаконним і скасувати запис про право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0484. ОСОБА_2 у позові стверджує, що на території належної ОСОБА_1 земельної ділянки знаходяться належні їй споруди, зокрема, елементи огорожі домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.30 36).

19 січня 2023року ОСОБА_2 звернулася до державного реєстратора Глеюватської сільської ради Волос О.В. з заявою про державну реєстрацію права власності.

24 січня 2023року державним реєстратором Глеюватської сільської ради Волос О.В. було прийнято рішення № 66176847 про проведення державної реєстрації, а саме зареєстровано право власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки Другої Павлоградської державної нотаріальної контори № 702/02-14 від 21 листопада 2022року, ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_2 надала державному реєстратору витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі спадкової справи, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 .

Згідно матеріалів спадкової справи № 114/2022 зведеної після смерті ОСОБА_4 , вбачається що до ОСОБА_2 перейшли права та обов`язки її батька ОСОБА_4 , а не діда ОСОБА_3 .

Крім того, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 січня 2023року та матеріалів реєстраційної справи №120, реєстрація права власності ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 здійснена на підставі Технічного паспорта Т101:0399-7448-1304-1596 від 10 грудня 2022року виготовленого ФОП ОСОБА_7 , виписки з погосподарської книги № 1650 від 19 грудня 2022року, виданої виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Павлоградського району.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що з урахуванням підстав та змісту позову позивачем не доведено порушення його прав спірним рішенням державного реєстратора, свідоцтвом про право на спадщину виданого ОСОБА_2 та рішенням державного нотаріуса про реєстрацію права власності за відповідачкою. Суд вважав що скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності за відповідачкою не відновить порушені права позивача.

Як правову підставу для відмови у задоволенні позову суд першої інстанції виснував, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, який не відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи буде ефективним способом захисту прав позивача такий спосіб захисту як скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності за відповідачкою на нерухоме майно.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з даним позовом посилався на те, що наявність на території належної йому земельної ділянки нерухомого майна належного іншій особі, а саме ОСОБА_2 , порушує його право незалежно від волі інших осіб, на власний розсуд, користуватися та розпоряджатися своєю земельною ділянкою, тобто порушуються його права визначені ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України. Крім того зазначав, що внаслідок державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 і подальшої видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 та реєстрації права власності на вищевказаний будинок за останньою, порушується, не визнається та оспорюється право власності позивача на його земельну ділянку.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тож, позивачем не доведено, що задоволення саме таких його позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності за відповідачкою на нерухоме майно, призведе до відновлення, на його думку, порушених прав щодо належної йому земельної ділянки.

Враховуючи, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, обраний позивачем спосіб захисту, з урахуванням обставин, які стали підставою для його звернення до суду із цим позовом, може негативно вплинути на право власності відповідача та застосовані заходи, про які просив позивач, не будуть співмірними до принципу непорушності права власності.

Водночас, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном тощо.

Тож, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним у світлі виниклих між сторонами правовідносин.

Отже встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

По суті, підстави позову й доводи апеляційної скарги свідчать про відсутність правових підстав та достатніх умов для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що не визнаючи та оспорюючи право власності позивача на земельну ділянку, ОСОБА_2 створює перешкоди ОСОБА_1 в реалізації ним повноважень розпорядження належним йому майном, при цьому вважає, що підстава для створення зазначених перешкод, набуття права власності на будинок АДРЕСА_1 , виникла незаконним шляхом, є безпідставними, оскільки посилаючись на створення відповідачкою перешкод в реалізації позивачем прав розпорядження належним йому майном, ОСОБА_1 не вимагає усунути такі перешкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2025року.

Судді: