УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

17 вересня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Романишена І.П., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Шевченківського відділу ДВС у місті Києві про звільнення нерухомого майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року до суду надійшла вищезазначена позовна заява, відповідно до якої представник позивача просить суд:

-скасувати (припинити) арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 та оголошення заборони на його відчуження, що був внесений в Реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в розділ обтяження «арешт нерухомого майна» за реєстраційним номером обтяження: 3121028, яке було зареєстроване 19.04.2006 року за № 3121028 Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ВДВС у Шевченківському районі міста Києва, серії АА № 205667 від 26.01.2004 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 вересня 2025 року матеріали позовної заяви передано до провадження судді Романишеної І.П.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суддею встановлено наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно достатті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів, долучених до позовної заяви, Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2003 року у справі № 7/611 було вирішено частково задовольнити позов ТОВ «ВАСТ ТРАНС» до ФОП ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВАСТ ТРАНС» 1624,65 грн. В січні 2004 року ДВС Шевченківського району міста Києва було відкрите виконавче провадження за Наказом Господарського суду міста Києва від 03.11.2003 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ`ВАНС ТРАНС» 1624,65 грн.

Однак, у 2023 році під час оформлення Позивачем своїх спадкових прав на земельну ділянку, кадастровий номер :03:012:0133, остання дізналась, що ДВС Шевченківського району міста Києва при закритті виконавчого провадження не зняла арешт та заборони на відчудження з майна позивача, накладеного 26 січня 2004 року відповідно до постанови АА № 205667.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, - номер інформаційної довідки 443061105 від 11.09.2025 року в Реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено обтяження «арешт нерухомого майна» за реєстраційним номером обтяження: 3121028, яке було зареєстроване 19.04.2006 року за № 3121028 Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ВДВС у Шевченківському районі міста Києва, серії АА № 205667 від 26.01.2004 року.

Виходячи з викладеного, судом встановлено, що позивач був боржником у виконавчому провадженні, у рамках якого накладено арешт на належне йому нерухоме майно, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Подібний за змістом правовий висновок міститься у пункті 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року № 554/7908/17-ц, в постанові Верховного Суду від 01.12.2021 р.справа №201/6484/20, постанові Верховного Суду від 17.02.2025 № 295/6687/24.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження - оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного вище, з огляду на те, що порушені права ОСОБА_1 не підлягають захисту у порядку позовного провадження, у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 186 ЦПК України ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 186, 259, 260, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Шевченківського відділу ДВС у місті Києві про звільнення нерухомого майна з-під арешту.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА