Номер провадження 2/570/1663/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Атаманюк С.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

04.07.2025 року до Рівненського районного суду Рівненської області згідно ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 09.06.2025 року, надійшла цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана в провадження судді Гладишевої Х.В.

Так, згідно позовної заяви Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі позивач) просить стягнути з ОСОБА_1 (далі відповідач) на користь позивача заборгованість за кредитним договором №500841922 від 23.10.2020 року у розмірі 82 495,93 грн., з яких 48 614,41 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 33 881,52 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також стягнути на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 523 грн. 03 коп.

Короткий зміст заяв по суті справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 23.10.2020 року відповідач, шляхом підписання оферти, уклала з АТ «Альфа Банк» (далі - банк) угоду про надання кредиту №500841922. Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між нею та Банком. 23.10.2020 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501408245, Банк прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №500841922 від 23.10.2020 року. У додатку №1 до Угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням усіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, де також погоджено основні умови кредитування.

Згідно умов Угоди відповідачу надано кредит готівкою у розмірі 53 066 грн. 41 коп., з процентною ставкою 23.00 % річних, тип ставки фіксована, строком на 84 місяці, дата повернення кредиту 26.10.2027 року. Також сторонами узгоджено графік платежів до 16 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 1 276,10 грн., загальна кількість платежів 84.

Власним підписом відповідач підтвердила, що ознайомлена зі всією інформацією, необхідною для отримання кредиту, умови кредитування, та орієнтовну вартість кредиту.

Відповідач отримала кредит, що підтверджується меморіальним ордером №4163549 від 26.10.2020 року та виписками по рахунках.

У позовній заяві представник позивача пояснив, що банк належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання позичальнику кредиту, натомість остання своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого за відповідачкою утворилася заборгованість.

У зв`язку з простроченням відповідачкою терміну сплати обов`язкового платежу більш ніж на один місяць, позивач, в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України, має право реалізувати своє право на дострокове повернення частини позики, що залишилася не сплаченою та процентів.

Таким чином, за розрахунками позивача, загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 82 495,93 грн., з яких 48 614,41 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 33 881,52 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Представник позивача у позовній заяві вказує про те, що Банк направляв відповідачці вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості, однак така вимога залишена відповідачем без уваги та реагування.

Також, представник позивача у позовній заяві повідомив, що 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк", запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 07.07.2025 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

10.07.2025 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.07.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2020 року відповідач підписала оферту на укладання угоди про надання кредиту №500841922, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» та яка, серед іншого, містила такі умови кредитування: тип кредиту - «кредит готівкою», сума кредиту 53 066 грн. 41 коп., з процентною ставкою 23.00 % річних, тип ставки фіксована, строком на 84 місяці, дата повернення кредиту 26.10.2027 року. Також сторонами узгоджено графік платежів до 16 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 1 276,10 грн., загальна кількість платежів 84.

23.10.2020 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №500841922, Банк прийняв пропозицію відповідачки на укладення Угоди про надання кредиту №500841922 від 23.10.2020 року, на запропонованих умовах.

Крім того, 23.10.2020 року відповідач підписала Паспорт споживчого кредиту.

23.10.2020 року Банк та відповідач погодили та підписали Додаток №1 до Угоди про надання кредиту №500841922 від 23.10.2020 року, тобто погодили Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супровідних послуг.

Згідно меморіального ордеру №4163549 від 26.10.2020 року ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 53 066 грн. 41 коп. на банківський рахунок, призначення платежу «надання кредиту за кредитним договором №500841922 від 23.10.2020 року».

Користування кредитними коштами, наданими за кредитним договором №500841922, відповідачкою підтверджується випискою по особових рахунках з 26.10.2020 року по лютий 2025 року. Крім того з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка до 26.02.2022 року частково погашала кредитну заборгованість, після чого перестала оплачувати кредитну заборгованість згідно з узгодженого з позивачем Графіку платежів.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачкою, за розрахунками позивача, утворилась заборгованість. Разом з тим, позивач просить стягнути достроково повернення частини позики, що залишилася не сплаченою та процентів за кредитним договором з відповідачки, оскільки вона неодноразово прострочувала погашення кредиту.

Враховуючи наведене, представник позивача просить сягнути з відповідачки загальну суму заборгованості, яка залишилася несплаченою у розмірі 82 495,93 грн., з яких 48 614,41 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 33 881,52 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Разом з тим, як вбачається зі змісту вимоги про усунення порушень (номер за штрих-кодом SBV9-4), адресованої ОСОБА_2 , представник АТ «Сенс Банк» розрахував загальну суму заборгованості ОСОБА_2 станом на 16.02.2025 року у розмірі 82 308,84 грн. Відповідачці було запропоновано у строк 30 днів погасити заборгованість та повернути кредит у повній непогашеній сумі.

Однак, станом на день звернення до суду з позовом, відповідач таку заборгованість не погасила та доказів погашення заборгованості позивачу не надала.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У ч. 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно з ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України договір, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст.642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання згідно ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст.1054 та ч.ч.1, 2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали цивільної справи, провівши аналіз законодавства, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір про надання споживчого кредиту №500841922 від 23.10.2020 року, за яким отримала кредит на суму 53 066,41 грн., строком на 84 місяці на умовах платності та поворотності, що підтверджується меморіальним ордером №4163549 від 26.10.2020 року.

Крім того, суд зауважує, що відповідач прийняла всі права та обов`язки, встановлені в Угоді та зобов`язалася їх належним чином виконувати. Більше того, своїми діями, а саме: користуючись кредитними коштами, що підтверджується матеріалами справи (зокрема виписками по особових рахунках), а також частковим погашенням кредитної заборгованості, вона фактично висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою отримано кошти та сторонами узгоджено істотні умови кредитного договору, зокрема, розмір кредиту, строк кредитування, строк дії договору, процентна ставка та порядок нарахування відсотків. Крім того, сторонами підписано Додаток №1 до Угоди про надання кредиту, а саме - погоджено Графік платежів за кредитним договором №500841922 від 23.10.2020 року.

Отже, АТ «Альфа-Банк», яке перейменовано на АТ «Сенс Банк», свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №500841922 від 23.10.2020 року виконало у повному обсязі, надавши відповідачці кредит на суму 53 066,41 грн.

Натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором перед кредитодавцем належним чином не виконує, заборгованість в обумовлені строки не погашає, про що наведено у розрахунку заборгованості, який надано АТ «Сенс Банк», а тому позивач у зв`язку з неналежним виконанням умов договору відповідачкою, просить достроково стягнути з відповідачки частину позики та процентів, які не погашені, яка становить за розрахунками позивача 82 495,93 грн., з яких 48 614,41 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 33 881,52 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідачу 21.02.2025 року було направлено поштовим зв`язком досудову вимогу про дострокове повернення частини позики та процентів за кредитним договором №500841922 від 23.10.2020 року. Відповідачці було запропоновано у строк 30 днів погасити заборгованість та повернути кредит у повній непогашеній сумі. Однак, за ствердженням позивача, станом на день звернення до суду з позовом, відповідачка таку заборгованість не погасила та доказів погашення заборгованості позивачу не надала.

Водночас, суд звертає увагу на те, що така вимога була направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, місце проживання ОСОБА_1 , згідно матеріалів справи, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Одночасно суд звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ч. 2 ст.1054 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів.

В свою чергу, наведені вище підстави та порядок реалізації права кредитодавця вимагати дострокового повернення споживчого кредиту знайшли своє подальше уточнення у нормі ч. 4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» (набрав чинності 10.06.2017 року), якою передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Так, як встановлено в ході розгляду цивільної справи, між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено в електронній формі кредитний договір, який за своїм характером, розміром виданого кредиту, строком кредитування. Таким чином, на правовідносини сторін розповсюджується дія і норми ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» згідно якої обов`язковою умовою для можливості реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є закріплення такого права в першу чергу умовами самого договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту (не усунення порушення умов договору) протягом 30 днів саме з дня отримання позичальником такої вимоги.

Так, зі змісту публічної пропозиції АТ «СЕНС БАНК» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (розміщена на сайті банку https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi), вбачається, що клієнт зобов`язаний: 4.2.18. Достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації, якщо інший строк не передбачений умовами цього Договору у наступних випадках, зокрема - у разі невиконання Держателем будь-яких умов цього Договору, а також у разі наявності у Держателя простроченої заборгованості чи несплачених неустойки (пені, штрафів) за невиконання або неналежне виконання ним своїх зобов`язань за цим Договором або будь-яким іншим договором Держателя з Банком.

Також, слід звернути увагу, що позивачем направлено відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості, яка була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку 21.02.2025 року. Водночас, суд звертає увагу на те, що така вимога була направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, місце проживання ОСОБА_1 , згідно матеріалів справи, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, матеріали справи не містять доказів направлення такої вимоги саме за місцем реєстрації проживання відповідачки, а також будь-яких доказів, що підтверджують вручення відповідачці такої вимоги щодо виконання договірних зобов`язань.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано».

Оскільки кредитний договір №500841922 від 23.10.2020 року укладений між АТ «Альфа Банк» - АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 є споживчим, то зазначений правовий висновок підлягає застосуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Виходячи з вищезазначених норм права та вимог Договору, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові, оскільки загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Такий правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №344/3627/16-ц (провадження №61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження №61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі №361/1488/19 (провадження №61-6141св20).

Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачці за зареєстрованим місцем проживання вимоги про усунення порушень від 21.02.2025 року, а також вручення відповідачці такої вимоги.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що з огляду на вказані вище правові висновки Верховного Суду, навіть сам факт направлення досудової вимоги про виконання договірних зобов`язань на адресу реєстрації місця проживання боржника не є належним його повідомленням. А зі змісту публічної пропозиції АТ «СЕНС БАНК» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (розміщена на сайті банку https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi), вбачається, що клієнт зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації про таке виконання.

Тому, враховуючи наведене, суд вважає, що банк не набув відповідного права на погашення всієї кредитної заборгованості за кредитним договором достроково, а на час подачі позову позивач АТ «Сенс Банк» має право лише на стягнення з відповідачки простроченої заборгованості та відсотків станом на 07.02.2025 року (дата розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви), яка відповідно до даного розрахунку становить 46 486,11 грн., з яких 12 604,59 грн. заборгованість за тілом кредиту, 33 881,52 грн. заборгованість за процентами.

При цьому, відповідачкою, усупереч положенням ст.ст.12, 81 ЦПК України, не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог та не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а відтак позовна вимога щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, що становить 1 365,01 грн. (2 422,40 грн.*46 486,11 грн./82 495,93 грн.), в іншій частині сплачений судовий збір покладається на позивача та відшкодуванню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Так, ч. 1 ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Пунктом 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 14.11.2018 у справі № 753/15687/15-ц, від 26.09.2018 у справі № 753/15683/15, від 18.06.2019 у справі № 910/3929/18.

Так, представник позивача просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 523,03 грн., долучивши копію договору про надання правової допомоги №1006 від 28.01.2025 року, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Смарт Лекс», де обумовлено розмір гонорару за виконаний виконавцем обсяг робіт, а саме: за підготовку та подання позовної заяви до суду 375,00 грн., за отримання рішення суду 225,00 грн. комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %. Таким чином, за розрахунками позивача, витрати на професійну правничу допомогу у даній справі становлять 6 523,03 грн.

Оскільки позов майнового характеру у даній справі задоволено на 56,34 % (46 486,11 грн./82 495,93 грн.*100), то правова допомога, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 3 675,07 грн. (56,34 % від 6 523,03 грн.).

Керуючись 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 242, 259, 263-265, 268, 273-289 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №500841922 від 23.10.2020 року, у розмірі 46 486 (сорок шість тисяч чотириста вісімдесят шість) грн. 11 коп., з яких 12 604,59 грн. заборгованість за тілом кредиту, 33 881,52 грн. заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 1 365 (одна тисяча триста шістдесят п`ять) грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати на правничу допомогу у розмірі 3 675 (три тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн. 07 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100.

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 04.10.2021 року, орган, що видав 5610, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Гладишева Х.В.