Єдиний унікальний номер справи № 757/2045/24-ц
Провадження №22-ц/824/8541/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою діяльністю «Дієса» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У вказаному позові ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, яка станом на 04.01.2024, за інформацією позивача, становить 242339,89 грн, та складається з: 120610,45 грн - розмір невиплаченої заробітної плати, 121729,44 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період затримки розрахунку; а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 % від стягнутої заборгованості по невиплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48467, 98 грн, судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (, вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ, 03150) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість із заробітної плати в розмірі 78694,83 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (, вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ, 03150) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 15 738,97 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідач товариство з обмеженою діяльністю «Дієса» звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачем не долучено до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги, а відтак неможливо встановити обсяг та вартість узгодженого обсягу послуг, також не вказано вартість години роботи адвоката та кількість годин витрачених на підготовку документів та участь у судових засіданнях. Відповідач також вказує на низьку складність справи, оскільки по своїй суті, на думку відповідача, дана справа є простою (рамковою) справою про стягнення заробітної плати та несвоєчасного розрахунку середнього заробітку. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, відповідач вважає, що зазначені стороною позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 20% є значно завищеними та не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

За вказаних обставин стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у заявленому розмірі відповідач вважає необґрунтованим та таким який не підлягає стягненню, або таким що підлягає значному зменшенню.

16 квітня 2025 року до апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині витрат на правову допомогу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 369 Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості із заробітної плати не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядається.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 15 738,97 грн зазначив, що на підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, суду надано копію договору про надання правової допомоги № 28122023 від 28 грудня 2023 року та додаткову угоду № 1 від 28 грудня 2023 року, та дійшов висновку про часткове стягнення витрат за надання правової допомоги у розмірі 15 738,97 грн у зв`язку із частковим задоволенням позову.

Основними доводами апеляційної скарги відповідача є те, що до матеріалів справи позивачем не долучено копію договору про надання правничої допомоги, а відтак неможливо встановити обсяг та вартість узгодженого обсягу послуг; не вказано вартість години роботи адвоката та кількість годин витрачених на підготовку документів та участь у судових засіданнях; зазначені стороною позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 20% є значно завищеними та не є належним чином обґрунтованими, що суперечить, на думку відповідача, принципу розподілу судових витрат; не є співмірними складність справи і складність виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

Чинним ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК У країни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В порядку ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Що стосується доводів заявника про те, що позивачем не долучено до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.). Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа № 826/1216/16), постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року (справа № 810/3806/18) та постанові Верховного Суду від 14 лютого 2020 року ( справа № 280/1765/19).

Виходячи з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених ним судових витрат разом з позовною заявою подано копію договору № 28122023 про надання правничої допомоги від 28 грудня 2023 року та додаткову угоду № 1 до договору № 28122023 від 28 грудня 2023 року (а.с.41, 42).

Що стосується доводів заявника про неможливість встановлення обсягу і вартості узгодженого обсягу послуг, не зазначення позивачем вартості годин роботи адвоката та кількості годин витрачених на підготовку документів та участі у судових засіданнях, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. А саме лише незазначення учасником справи витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Як убачається з матеріалів справи, гонорар адвоката визначений умовами договору про надання правничої допомоги (п. 3.1.) та додатковою угодою № 1 до договору про надання правничої допомоги (п. 2) у фіксованому відсотковому розмірі і не залежить від обсягу витраченого адвокатом часу, а тому при його визначенні не потребується подання додаткового детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, із зазначенням витраченого адвокатом часу.

Наступним доводом апеляції є те, що заявлена до стягнення сума судових витрат є значно завищеною, не є належним чином обґрунтованою та суперечить принципу розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем у позові надано розрахунок орієнтовного розміру судових витрат та долучено до позову договір про надання правничої допомоги та додаткову угоду № 1 до зазначеного договору.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем разом з позовною заявою подано копію договору № 28122023 про надання правничої допомоги від 28 грудня 2023 року, у якому пунктом 3.1. узгоджено, що за правничу допомогу клієнт ОСОБА_1 може сплачувати адвокатському об`єднанню «Фещенко та партнери» гонорар, що узгоджується окремо.

Згідно додаткової угоди № 1 до договору № 28122023 від 28 грудня 2023 року, укладеної між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Фещенко та партнери» 28 грудня 2023 року, сторони погодили, що для представництва інтересів клієнта у судах першої інстанції щодо стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи постановлення рішення адвокат зобов`язується надати правничу допомогу клієнту в такому вигляді та обсязі: по день ознайомлення та аналіз обставин і матеріалів справи, наданих клієнтом; формування та визначення правової позиції; представлення інтересів клієнта у судах першої інстанції; подання клопотань, відповідей, заперечень по справі; у разі необхідності представлення інтересів Клієнта у суді апеляційної інстанції.

Пунктом 2 зазначеної додаткової угоди передбачено, що сторони погодили, що за надання правничої допомоги в обсязі, передбаченому п. 1 цієї додаткової угоди, клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 20% від отриманих (стягнутих) грошових коштів за невиплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, після отримання рішення суду, готівкою або шляхом переказу WesternUnion.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача щодо значного завищення суми витрат на правничу допомогу, та що розмір гонорару встановлений у договорі про надання правничої допомоги не є належним чином обґрунтованим та суперечить принципу розподілу судових витрат, виходячи з того, що відповідач не вказав, в чому саме полягає невідповідність визначеної в договорі фіксованого розміру гонорару у розмірі 20 % від отриманих (стягнутих) грошових коштів за невиплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку вимогам чинного законодавства та обставинам справи; не навів конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивував, в чому саме полягає така неспівмірність.

З огляду на викладене, колегія судді погоджується із заявленим позивачем до відшкодування розміром витрат на професійну правничу допомогу, оскільки деталізація виду наданої правової допомоги та розміру гонорару адвокату, який встановлено у фіксованому розмірі, в повній мірі відображені в договорі про надання правничої допомоги та додатковій угоді.

Щодо доводів апеляційної скарги про неспівмірність складності справи зі складністю виконаної адвокатом позивача роботи та значимості таких дій у справі, колегія суддів зазначає наступне.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем не було подано належно вмотивоване клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, не було спростовано жодним чином доводів позивача про їх обґрунтованість та не було надано доводів про неспівмірність складності справи зі складністю виконаної адвокатом позивача роботи та значимості таких дій у справі.

Тому колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката та їх стягнення з відповідача у встановленому законом порядку та на умовах передбачених договором та додатковою угодою.

Колегія суддів, дослідивши вказані докази, дійшла висновку, що вказані витрати підтверджені належним чином та підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою діяльністю «Дієса» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько