Справа №295/7068/25
УХВАЛА

15.09.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м.Житомира Лєдньов Д.М. розглянув заяву ОСОБА_1 про надання додаткового строку для подання доказів, про подання перекладів документів без апостилю у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

До Богунського районного суду м. Житомира надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 16.06.2025 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем подано заперечення щодо можливості вирішення спору в судах України. Учасник вказує на перебування у Королівстві Іспанії справи про розірвання шлюбу між сторонами, призначення дати медиації. З огляду на викладене, відповідач одночасно просить закрити провадження у справі, залишити позов без розгляду.

Ухвалою суду від 28.08.2025 року відповідачу ОСОБА_1 встановлено додатковий десятиденний строк для подання доказів з належно посвідченим перекладом документів на іноземній мові.

Відповідачем заявлено клопотання щодо можливості подання перекладів без апостилю. За твердженням учасника, отримання апостилю вимагає тривалого часу.

При цьому, відповідач просить продовжити строк для подання доказів ще на 20 календарних дінв з дня винесення ухвали, надати роз`яснення, чи можуть бути прийняті судом документи, подані з офіційним перекладом українською мовою, засвідченим бюро перекладів і нотаріусом в Україні, але без апостилю, враховуючи тривалі строки його отримання в іспанції, роз`яснити, чи можуть бути прийняті судом документи з офіційним перекладом українською мовою, виконаним бюро перекладів, засвідченим печаткою агентства, отриманих в Іспанії, без апостилю, та без завірення нотаріусом, враховуючи дуже низький дохів відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

При вирішені питання можливості повторного продовження процесуального строку суд звертає увагу на положеннях ст.ст. 76-77 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В даному випадку сторона відповідача заявляє клопотання про продовження процесуального строку для можливості належного посвідчення та подання доказів, направлених на підтвердження фактичного перебування на розгляді іншого суду справи про розірвання шлюбу між сторонами.

При цьому, 09.09.2025 року відповідачем через систему електронний суд скеровано позов про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини, яка сформована саме як зустрічна позовна заява.

Приймаючи до уваги, що стороною відповідача допускаються неоднорідні за своїм процесуальним значенням дії, які свідчать, з одного боку, про намір подати докази на підтвердження розгляду спору іншим судом, з іншого, про фактичне визнання правомочностей суду на вирішені спору про розірвання шлюбу, що підтверджується зверненням із зустрічною позовною заявою за правилами ст. 30 ЦПК України (виключна підсудність), суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви про надання додаткового строку для подання доказів.

Крім того, суд відмовляє у задоволені клопотання в частині прийняття документів як доказів без їх належного посвідчення.

Як зазначалось вище, в обгрунтування вимог про залишення позову без розгляду сторона відповідача покладає обставини перебування на розгляді іншого суду справи про той самий предмет спору між тими самими сторонами (ст. 257 ЦПК України).

Підтвердженням даних обставин, можуть виступати, зокрема, офіційні документи, видані відповідною судовою установою (ухвала про відкриття (прийняття) провадження, довідка про перебування у провадженні суду справи - з наведенням відомостей про характер заявлених вимог).

Верховний Суд у постанові від 18.09.2024 № 2-6470/11 роз`яснив, що відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

У статті 4 Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, зазначено, що апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, котрий скріплюється з документом.

Адже без апостилю первинний документ не має юридичної сили в країні призначення.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; б) адміністративні документи; в) нотаріальні акти; г) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Отже, на підставі вказаних приписів пункту «г» частини другої статті 1 Конвенції документи, видані особою приватного права, є офіційними документами та на них поширюються вимоги цієї Конвенції.

У статті 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до статті 4 Конвенції передбачений у частині першій статті 3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні наведених клопотань в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 44, 76, 77, 83 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення додаткового процесуального строку, подання перекладів документів без апостилю у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Д.М.Лєдньов