1Справа № 335/7686/25 2/335/3357/2025
10 вересня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,
розглянувши у відкритому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
04.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 28 квітня 2012 року між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис №05.
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В своєму позові позивач вказує, що до 01.08.2022 сторони проживали разом та виховували дітей в м. Пологи, Пологівського району Запорізької області. У зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та тим, що відбулася окупація м. Пологи, Пологівського району Запорізької області, позивач з дітьми була вимушена переїхати до міста Запоріжжя. Відповідач відмовився виїжджати та залишився на окупованій території, де перебуває і зараз.
Єдиним джерелом спілкування у сторін лишилися телефонні дзвінки та переписка під час якого, як стверджує позивач, відповідач почав наполягати на поверненні її та дітей на окуповану територію для спільного проживання з ним. Повертатися на окуповану територію з дітьми вона не згодна. Підчас спілкування у сторін відбувся скандал і зв`язок з відповідачем було втрачено, оскільки позивач не могла перебувати у постійному психологічному тиску від чоловіка. Позивач стверджує, що у вихованні дітей її чоловік ОСОБА_2 участі не приймає, матеріально не підтримує. Дітей позивач виховує та забезпечує самостійно.
Враховуючи вищевикладене, та те, що з 02.08.2022 сторони не проживають разом, позивач переконана, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає оскільки відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не піклується про створення нормальних сімейних стосунків. Позивач вказує, що під час останніх спілкувань відповідач постійно виявляв до неї неповагу та вчиняв сварки, вважає, що сім`я фактично припинила своє існування, а шлюб розпався та має лише формальний характер. На її думку, примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе, крім того, перебування у шлюбі суперечить її інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності.
Враховуючи викладене, позивач просить розірвати шлюб, між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Виконавчим комітетом Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис №05.
Після розірвання шлюбу просить залишили прізвище « ОСОБА_6 ».
Ухвалою суду від 05.08.2025 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві просила справу розглядати без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання на розгляд справи двічі не з`явився, про дати, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку передбаченому ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», причини неявки до суду не повідомив, жодних клопотань та заперечень суду не надав.
Частиною 4 статті 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неявкою відповідача, неподанням нею відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис №05, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим 19 липня 2025 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського районного управління юстиції Запорізької області, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Пологівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
До 01.08.2022 сторони проживали разом та виховували дітей в м. Пологи, Пологівського району Запорізької області. У зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України, та тим, що відбулася окупація м. Пологи, Пологівського району Запорізької області, позивач з дітьми була вимушена переїхати до міста Запоріжжя. Відповідач відмовився виїжджати та залишився на окупованій території, де перебуває і зараз.
Позивач стверджує, що відповідач почав наполягати на поверненні її та дітей на окуповану територію для спільного проживання з ним. Повертатися на окуповану територію з дітьми ОСОБА_1 не згодна, стверджує, що у вихованні дітей її чоловік ОСОБА_2 участі не приймає, матеріально не підтримує, дітей позивач виховує та забезпечує самостійно.
Позивач переконана, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає оскільки відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, вважає, що сім`я фактично припинила своє існування, а шлюб розпався та має лише формальний характер. На думку позивача, примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе, крім того, перебування у шлюбі суперечить її інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.
Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997). Так, відповідно до ст. 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст. 5 Протоколу № 7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких вона наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, вони давно проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично не існує,у зв`язку з чим позивач наполягає на його розірванні.
Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України.
Таким чином, приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що позивач наполягає на задоволенні позову про розірвання шлюбу, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має, суд приходить до висновку про задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами.
Позивач не просила суд стягнути з відповідача судові витрати, а тому зазначене питання судом не вирішувалося.
Згідно частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно з частини 3 статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 76-81, 89, 259, 263-265, 274, 280-282, 289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 28 квітня 2012 року Виконавчим комітетом Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис №05, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_6 ».
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силi за результати апеляційного розгляду справи.
Суддя В.О. Макаров