Провадження № 2/466/1022/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н. Л.

учасники справи

секретар МАРОЧКАНИЧ В. В.

відповідач ОСОБА_1

представник позивача МАРТИНЕВИЧ Ю. О.

представник відповідача ГРАБОВЕЦЬ С. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП, -

встановив:

09 грудня 2024 року ОСОБА_2 (далі- Позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 (далі - Відповідачка) про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП.

Позов обґрунтовує тим, що 15 червня 2024 року о 00 год 37 хв у м. Львові на вул. Випасовій, 11Б відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить Позивачеві на праві приватної власності, та автомобіля марки «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала Відповідачка, з вини якої сталася ДТП. Внаслідок ДТП транспортному засобу марки «Nissan X-Trail» д. н. з. НОМЕР_1 завдано механічних пошкоджень. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідачки була застрахована ТДВ «СГ «Оберіг». Страховиком виплачено Позивачеві страхове відшкодування у розмірі 40 332, 00 гривень, однак згідно висновку експерта №155 від 03 жовтня 2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 126 476,00 гривень. Тому з урахуванням виплаченої ТДВ «СГ «Оберіг» суми страхового відшкодування, сума невідшкодованої частини збитків становить: 86 144,00 гривень. У зв`язку з цим, просить стягнути з Відповідачки на користь Позивача 86 144,00 гривень матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП та судові витрати.

Ухвалою суду від 10.12.2024р. у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

21 лютого 2025 року від Відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог, обгрунтовуючи свою позицію тим, що розмір завданих збитків не перевищує ліміту відповідальності страховика, тому саме страховик повинен бути належним відповідачем за цим позовом, а Відповідачка повинна нести відповідальність за заподіяння шкоди, лише в разі недостатності виплати страхового відшкодування для покриття збитків, що перевищують ліміт відповідальності страховика. Крім цього, ставить під сумнів обґрунтованість вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, у зв`язку з тим, що Позивачем не були надані докази придбання запчастин та їх вартості.

Представник Позивача в судовому засіданні позов підтримав. Вказував на те, що Позивачем було отримано страхове відшкодування у розмірі 40 332,00 грн, однак згідно з висновком експерта №155 від 03 жовтня 2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить: 126 476,00 грн. Зважаючи на те, що у страховика не виник обов`язок з відшкодування різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, представник Позивача просив суд стягнути із Відповідачки суму невідшкодованої частини збитків у розмірі 86 144,00 гривень та судові витрати.

Відповідачка та її представник просили відмовити у позові повністю. Представник Відповідачки, обґрунтовуючи свою позицію, посилався на те, що узгоджена між Позивачем і страховиком сума страхового відшкодування є меншою за ліміт відповідальності страховика, розмір якого становить 160 000 грн, а тому у Відповідачки не виникло обов`язку відшкодувати різницю між розміром заподіяної Позивачу шкоди та виплаченого страхового відшкодування. Звертав увагу на те, що страховиком не проводилося експертне дослідження на предмет визначення розміру страхового відшкодування, а ця сума була погоджена з Позивачем. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру витрат, понесених на відновлювальний ремонт автомобіля. Крім цього, вказував, що на проведення технічного огляду пошкодженого транспортного засобу, за результатами якого експертом було складено висновок, не викликалась Відповідачка. Експертиза була замовлена Позивачем лише після отримання узгодженого за Страховиком відшкодування.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 15 червня 2024 року о 00 год 37 хв у м. Львові на вул. Випасовій, 11Б Відповідачка, керуючи транспортним засобом марки «Dacia Logan» д. н. з. НОМЕР_2 та порушуючи пункти 2.5 та 13.1 Правил дорожнього руху, перебувала у стані алкогольного сп`яніння, не була уважною, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Nissan X-Trail» д. н. з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить Позивачеві.

30 липня 2024 року Відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Факт вчинення Відповідачкою відповідних адміністративних правопорушень підтверджуються постановами Шевченківського районного суду від 30.07.2024 у справах №466/6912/24 та №466/6914/24.

Належність Позивачу автомобіля марки «Nissan X-Trail» д. н. з. НОМЕР_1 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

На момент ДТП Відповідачка керувала забезпеченим транспортним засобом та згідно полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів №ЕР-219729225 від 06.03.2024 її цивільно-правова відповідальність була застрахована ТДВ «СГ «Оберіг». Цим полісом передбачено франшизу у розмірі 0,00 гривень а ліміт відповідальності страховика за цим полісом становить: 160 000,00 гривень. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 28.08.2024 Позивачем та ТДВ «СГ «Оберіг» було взаємно узгоджено розмір страхового відшкодування у розмірі 40 322,00 гривень. Також вищевказаною заявою погоджено, що здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї Заяви у визначеному в ній розмірі є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед Заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означеного страхового випадку; розмір (сума) страхового відшкодування Страховиком та Заявником взаємно погоджено; Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. 06.09.2024 ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 40 332,00 гривень на реквізити, зазначені у заяві на виплату страхового відшкодування. Наведені вище обставини підтверджуються відповіддю на адвокатський запит вих.№272-03 від 27.02.2025 та листом вих.№50831/1/113 від 06.09.2024 і учасниками справи не заперечуються.

10 вересня 2024 року Позивач звернувся до експерта-автотоварознавця ОСОБА_4 для отримання висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку та ринкової вартості колісного транспортного засобу. У зв`язку з цим, на замовлення Позивача експертом був наданий висновок №155 від 03 жовтня 2024 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan X-Trail» д. н. з. НОМЕР_1 , на момент дослідження становить: 126 476,00 гривень. Вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля «Nissan X-Trail» д. н. з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП 15.06.2024 року, на момент дослідження становить: 75 884,00 гривень.

Доказів витрат, понесених на відновлювальний ремонт автомобіля, Позивач суду не надав.

Правова позиція суду.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинним на час виникнення спору, та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Позивач вказує на те, що йому були завдані збитки у розмірі вартості відновлювального ремонту, при цьому посилається на висновок експерта №155 від 03.10.2024.

Представник відповідачки в судовому засіданні ставив під сумнів правомірність вказаного висновку, вказував на те, що висновок експерта від 03 жовтня 2024 року №155 виконано з порушенням п 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Суд відхиляє такий довід Представника відповідачки, з огляду на те, що згідно з пунктом 5.2 зазначеної Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби (див. постанову ВС від 23.11.2020 у справі №643/10751/16-ц).

Крім того, доводи Представника відповідачки про те, що Відповідачку не було викликано для проведення огляду колісного транспортного засобу у зв`язку з проведенням автотоварознавчої експертизи, не є обґрунтованими, оскільки він не навів об?єктивного підтвердження того, що її відсутність під час огляду пошкодженого під час ДТП автомобіля призвела до неправомірності наведених у висновку розрахунків. Наведені посилання носять характер припущень, що не можуть бути оцінені та враховані судом (див. постанову ВС від 13.05.2019 у справі №522/538/17).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Вказаний висновок відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, є належним та допустимим доказом, а тому може бути покладений в основу судового рішення.

Надавши суду висновок експерта, Позивач реалізував своє право на доведення обставин, на які він посилається, і одночасно виконав обов`язок доказування. Відповідачка та її представник в обґрунтування доводів про необґрунтованість висновку експерта чи його неправильності відповідно до ст.113 ЦПК України могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з клопотанням про призначення повторної експертизи, однак таке право не реалізували.

Згідно з абз. 2 п. 2 мотивувальної частини рішення КСУ від 09.02.1999 у справі №1-7/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

На час виникнення відповідних правовідносин був чинним Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV від 01.07.2004 (в редакції від 01.01.2024), тому саме приписи цього Закону підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а не приписи Закону №3720-ІХ від 21.05.2024, який був введений в дію 01.01.2025.

Згідно з п.36.1 ст. 36 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 страховик (у випадках передбачених ст.41 цього Закону МТСБУ), керуючись нормами цього закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного суду від 16.06.2021 у справі №554/4741/19, постанову Верховного суду у складі ОП КЦС від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц, постанову ВП ВС від 08.02.2022 у справі №209/3085/20).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчинити чи не вчинити певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний суд у складі ОП КЦС у постанові від 10.0.2019 у справі №390/34/17 зазначав, що добросовісність це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Як встановлено судом, Позивач, діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування у розмірі 40 332,00 гривень та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до особи, яка завдала шкоди, суперечить як попередній поведінці Позивача, так і засадам розумності та диспозитивності (див. постанову КЦС ВС від 13.12.2023 у справі №759/28079/21)

Такі дії потерпілої особи та страховика щодо узгодження суми страхового відшкодування відповідають припису пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в силу якого, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Оскільки рacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову ВС від 06.10.2021 у справі №362/3043/18).

Згідно наданого Позивачем висновку експерта розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є значно меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а тому на Відповідачку не може бути покладено обов`язок відшкодувати різницю між розміром виплаченого страхового відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України.

Таким чином, з Відповідачки не може бути стягнуто на користь Позивача вартість витрат, яких зазнав Позивач внаслідок пошкодження транспортного засобу з урахуванням його фізичного зносу, оскільки це суперечитиме меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а також засадам розумності та диспозитивності.

Крім цього, відповідно до ст.29 Закону від 01.07.2004 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

У постанові ВС від 11.03.2020 року у справі №754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом наземних транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП та вартістю матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу, викликана законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком - врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Таким чином, посилання Відповідачки та її представника на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з Відповідачки не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковими.

Також Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позову у зв`язку з тим, що Позивачем не було надано доказів, що підтверджували б розмір витрат, понесених ним на відновлювальний ремонт транспортного засобу.

Суд відхиляє цей довід, оскільки відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. (див. постанову ВС від 15.10.2020 у справі №755/7666/19)

Отже, збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з висновком експерта вартість відновлювального ремонту це грошові витрати, що необхідні для відновлення пошкодженого чи розукомплектованого КТЗ, з урахуванням необхідності придбання нових складових-запчастин, замість тих, що потребують заміни. У цьому випадку вартість відновлювального ремонту становить: 126 476,00 гривень.

У висновку також визначено, що вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу з технічної точки зору вартісне значення реальних витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування цього КТЗ з урахуванням його фізичного зносу. У цьому випадку вартість матеріального збитку становить: 75 884,41 гривень.

З огляду на зазначене вище, вимога Позивача щодо стягнення з Відповідачки 86 144,00 гривень майнової шкоди підлягає частковому задоволенню. Суд вважає, що з Відповідачки на користь Позивача слід стягнути у відшкодування завданих збитків 50 591,59 гривень (з розрахунку 126 476,00 гривень (вартість ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові) за мінусом 75 884, 41 гривень (вартість ремонту з урахуванням фізичного зносу) - 0,00 гривень (франшиза).

З Відповідачки на користь Позивача слід стягнути сплачений останнім у мінімальному розмірі судовий збір .

Керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 13, 76, 81, 102, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 29, 36 Закону № 1961-IV, ст. ст. 22, 1194 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 50 591 гривню 59коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211.20грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 )

Суддя Н. Л. Луців-Шумська