КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6748/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Миронівський Хлібопродукт» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

установив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ПрАТ «Миронівський Хлібопродукт» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2024 року справу за вищезазначеним позовом передано на розгляд за підсудністю до Миронівського районного суду Київської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаються на те, що згідно із диспозицією ч. 3 ст. 28 ЦПК України встановлено право позивача на застосування альтернативної підсудності, оскільки предмет позову прямо стосується відшкодуванню шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що заподіяло смерть фізичної особи.

В позовній заяви вони не посилаються, як на підставу для звернення до суду, наявність встановленого факту вчинення кримінального правопорушення.

Натомість, суд першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали помилково керувався виключно другою частиною диспозиції ч. 3 ст. 28 ЦПК України, а саме після сполучника «чи», котрий вживається для роздільності у чергуванні перелічуваних предметів, явищ, дій, тощо, або їх взаємо виключення, несумісності.

Тобто, законодавцем не було передбачено, що позивач не має права для застосування альтернативної підсудності, якщо ним подано позов про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом/ушкодженням здоров`я/смертю фізичної особи, котре не було визнано як вчинення кримінального правопорушення.

Просили суд, скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2024 року про передачу справи на розгляд до Миронівського районного суду Київської області, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Миронівського районного суду Київської області, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів вчинення кримінального правопорушення, натомість наявна постанова про закриття кримінального провадження від 30 червня 2024 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку, відсутні підстави для застосування альтернативної підсудності.

Таким чином, передаючи справу на розгляд до іншого суду за підсудністю, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 2 ст. 27 ЦПК України виходив із того, що місцезнаходженням ПрАТ «Миронівський Хлібопродукт» є: вул. Елеваторна, 1, м. Миронівка, Київська область, тому справа підсудна Миронівському районному суду Київської області.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підстави та порядок передачі справи з одного суду до іншого визначено ст. 31 ЦПК України.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1)справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2)після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3)ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу (частина перша статті 31 ЦПК України).

У параграфі 3 глави 2 розділу І ЦПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ЦПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (ст. 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (ст. 26), правила альтернативної підсудності (ст. 28), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (ст. 29) та правила виключної підсудності (ст. 30).

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиними державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Положення ст. 28 ЦПК України передбачають правила альтернативної підсудності за вибором позивача.

Відповідно до частини 3 вказаної статті, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Тобто законодавець передбачив юридичну можливість для особи, яка звертається до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, обрати на власний розсуд якими правилами територіальної підсудності керуватися при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав. У процесуальному законодавстві запроваджено для такої категорії справ правило альтернативної підсудності, що надає право саме позивачу обирати уповноважений суд з-поміж тих, що визначені або загальними правилами підсудності цивільних справ, або спеціальним правилом альтернативної підсудності.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

З урахуванням зазначеного та відповідно до положень, щодо альтернативної підсудності право вибору суду, до якого він бажає звернутися, належить саме позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що заподіяло смерть фізичної особи.

В позовній заяві відсутні посилання, як на підставу для звернення до суду, наявність встановленого факту вчинення кримінального правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позивачі, відповідно до положень ч. 3 ст. 28 ЦПК України правомірно пред`явили свій позов за місцем проживання ОСОБА_1 , скориставшись правом альтернативної підсудності, а тому справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Вказаним обставинам суд першої інстанції оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про підсудність зазначеної справи Миронівського районного суду Київської області, оскільки законодавцем не було передбачено, що позивач не має права для застосування альтернативної підсудності, якщо ним подано позов про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом/ушкодженням здоров`я/смертю фізичної особи, котре не було визнано як вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, встановленим законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а зазначені в скарзі процесуальні порушення, які допущені судом першої інстанції такими, що заслуговують на увагу суду.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм чинного процесуального законодавства, а тому згідно положень ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2024 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба

Т.О. Писана