П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства «євробус а.с.» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2024 року, постановлену суддею Придачук О.А., в справі за заявою АТ «євробус а.с.» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду

встановив:

У жовтні 2023 року АТ «євробус а.с.» звернулося до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Клопотання мотивує тим, що кредитор АТ «євробус а.с.» (eurobus a.s.), як юридична особа резидент Словацької республіки, що зареєстрована у встановленому порядку 01.01.2002, 16.03.2018 уклало договір №01 про надання агентських послуг із громадянином України ОСОБА_1 .

Згідно умов договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання продавати квитки на автомобільний транспорт АТ «євробус а.с.» (eurobus a.s.) третім особам (пасажирам) (п. 1.1 договору) та перераховувати кошти від продажу квитків в безготівковій формі на розрахунковий рахунок АТ «євробус а.с.» (eurobus a.s.) (п. 3.6 Договору). Оскільки, ОСОБА_1 не виконав своїх зобов"язань в частині п. 3.6 договору, АТ «євробус а.с.» (eurobus a.s.), із дотриманням п. 5.7 Договору звернулося до районного суду м. Гуменне про стягнення коштів.

Рішенням районного суду м. Гуменне (справа № 17Сb/38/2021; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) від 24.08.2021 стягнуто з боржника 38 181,64 євро, а також ухвалою від 22.10.2021 стягнуто судові витрати у справі № 17Сb/38/2021 в сумі 2 675,82 євро.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2024 року, у задоволенні клопотання відмовлено.

Суд відмовляючи у задоволенні клопотання про примусове виконання рішення іноземного суду вказав, що заявник не надав належних та допустимих доказів повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання від 24.08.2021 в якому було ухвалено рішення районного суду м. Гуменне та щодо ухвали від 22.10.2021.

ОСОБА_1 мав дозвіл на тимчасове перебування у Словаччині з 21.07.2020 по 21.07.2023 в цілях ведення господарської діяльності з адресою ведення підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 , що підтверджується посвідкою на проживання № НОМЕР_2 виданого органом МВС Словаччини у м. Міхайловце.

Таким чином, районний суд м. Гуменне мав дані щодо проживання ОСОБА_1 як в Україні так і щодо його місця здійснення господарської діяльності в Словаччині, однак не вжив достатніх заходів щодо належного повідомлення, а це згідно п. 2 ч. 2 ст. 468 ЦПК України є безумовною підставою у відмовленні клопотання щодо примусового виконання рішення іноземного суду.

Не погоджуючись із ухвалою, АТ «Євробус а.с.» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задоволити клопотання в повному обсязі.

Вказує, що ОСОБА_1 не заперечує факту невиконання зобов`язань за даним договором, а його посилання не неналежне повідомлення, оскільки він є ФОП, а не юридичною особою є безпідставним, оскільки ФОП є суб`єктом господарювання і тому прирівняний до юридичної особи та повідомляється шляхом повідомлення на офіційній дошці оголошень суду та на веб-сайті компетентного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ламбрух О.С., зазначає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, а ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що Районним судом м. Гуменне взагалі не вжито заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про судові засідання. ОСОБА_1 23.07.2020 знаходився за межами Словацької Республіки, а тому не міг бути повідомлений про судові засідання.

ОСОБА_1 не є юридичною особою, а відповідно до укладеного договору є незалежним суб`єктом господарювання фізичною особою та не має місця проживання на території Словацької Республіки. Разом з тим, Районний суд м. Гуменне знаючи про встановлене постійне місце проживання відповідача в Україні та тимчасове місце перебування в Словаччині не вжив заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_1 .

У дане судове засідання з`явився адвокат Ламбрух О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , щодо розгляду справи без участі довірителя не заперечив та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно довідки про доставку електронного листа від 09.07.2025 АТ «євробус а.с.» повідомлені шляхом надіслання на їх офіційну електронну адресу судової повістки (Т1 а.с.249 «а»).

Боржник ОСОБА_1 повідомлений шляхом доставки повідомлення у додаток «Viber», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 09.07.2025 (Т1 а.с.250).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «євробус а.с.», як юридичною особою-резидентом Словацької Республіки 16 березня 2018 року укладено договір №01 про надання агентських послуг із громадянином України ОСОБА_1 , що діяв як незалежний суб`єкт господарювання - фізична особа, зареєстрований відповідно до законодавства АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер організації: НОМЕР_3 .

Згідно умов Договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання продавати квитки на автомобільний транспорт АТ «євробус а.с.» пасажирам та перераховувати кошти від продажу квитків в безготівковій формі на розрахунковий рахунок АТ «євробус а.с.». Оскільки ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань, в частині п.3.6. Договору, АТ «євробус а.с.», відповідно до п.5.7. Договору (щодо обрання сторонами у разі спору законодавства Словацької Республіки), звернулося до Районного суду м. Гуменне із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Згідно з рішенням Районного суду м. Гуменне (справа № 17Сb/38/2021-47; ідентифікаційний номер: ) від 24.08.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «євробус а.с.» 38 181,64 євро, а також згідно з ухвалою Районного суду м. Гуменне (справа № 17Сb/38/2021-52; ідентифікаційний номер: ) від 22.10.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «євробус а.с.» судові витрати у справі в сумі 2 675,82 євро.

Згідно з доданим заявником до справи підтвердженням судді від 31.03.2023 №17СЬ/38/2021-59 відповідач ОСОБА_2 «Ticket Bus Travel», ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем виконання підприємницької діяльності: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер організації: НОМЕР_3 , був належним чином та своєчасно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, а саме: відповідачеві було вручено повістку про виклик на судове засідання шляхом оприлюднення на дошці офіційних оголошень суду та на веб-сайті місцевого суду у відповідності до Закону №160/2015 зб. Цивільного процесуального кодексу (Т1 а.с. 84).

Як слідує зі звіту про стан виконавчого провадження судового виконавця виконавчої служби м. Кошице ІІ від 29.03.2023, ОСОБА_1 із 01.07.2019 фізична особа підприємець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (Т1 а.с. 97).

Встановлено, що Договір №1 про надання агентських послуг від 16.03.2018 було укладено з ОСОБА_1 саме як незалежним суб`єктом господарювання - фізичною особою (Т1 а.с. 18).

Аналогічна інформація, що ОСОБА_1 діє як незалежний суб`єкт господарювання - фізична особа , міститься також у Додатковій Угоді №1 від 16.03.2018 до Договору про надання агентських послуг №1 від 16.03.2018 (Т1 а.с. 21).

Відповідач ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не є юридичною особою, а фізичною особою - підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 06.12.2017, виданим відділом з питань реєстрації фізичних осіб - підприємців Районної Ради м. Гуменне, де вказані як адреса місця здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 , яка з 21.07.2020 року змінена, так і його постійне місце проживання: АДРЕСА_3 (Т1 а.с. 165).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом (пункт 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Статтею 463 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити:

1) ім`я (найменування) особи, яка подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;

3) мотиви подання клопотання.

Суд за заявою особи, яка подає клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду такого клопотання, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 466 ЦПК України до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 466 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Згідно з ч. 6 ст. 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 2 ст. 468 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, зокрема, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Виконання рішень між Словаччиною та Україною врегульовано Договором між Україною та Словацькою Республікою про правову допомогу в цивільних справах від 18.11.2002 (Договір ратифіковано Законом N 2927-III ( 2927-14 ) від 10.01.2002, ВВР, 2002, N 23, ст.147).

Зокрема, статтею 53 зазначеного Договору визначено перелік документів, які додаються до клопотання про виконання рішення іноземного суду:

1. Клопотання про дозвіл виконання рішення подається

правомочною особою безпосередньо компетентному суду Договірної

Сторони, на території якої має бути визнане і виконане рішення або

за правилами пункту 2 статті 3 цього Договору.

2. До клопотання додається:

a) завірена належним чином копія рішення з підтвердженням

суду про те, що воно набуло чинності та його можна виконувати;

b) підтвердження про те, що відповідач, котрий не брав участі

у процесі, був належним чином і вчасно повідомлений про розгляд

справи відповідно до законодавства Договірної Сторони, на

території якої постановлено рішення. У випадку, коли відповідач на

час розгляду справи був недієздатним або обмежено дієздатним, має

бути додане підтвердження, що він був належним чином представлений

у суді;

c) підтвердження про те, що учасникові, проти якого було

постановлено рішення, копія зазначеного рішення була вручена

відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої

воно було постановлено, разом із повідомленням про порядок

оскарження рішення;

d) засвідчений переклад клопотання про визнання і дозвіл

виконання рішення та документів, зазначених у підпунктах a), b) і

c) цього пункту мовою Договірної Сторони, на території якої

рішення потрібно визнати чи виконати.

Аналогічний перелік міститься в статті 466 ЦПК України.

Статтею 54 вищезгаданого Договору, а саме пунктом С такого передбачено, що у визнанні та виконанні рішення на території другої Договірної Сторони може бути відмовлено, якщо: відповідач по справі був позбавлений можливості захисту своїх прав, а у випадку недієздатності або обмеженої дієздатності - належного представництва.

Верховний Суд у своїй постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №199/3311/18 від 06 травня 2020 року вказав, що нормою частини першої статті 462 ЦПК України визначено дві правові підстави (умови), за яких рішення іноземного суду визнається та виконується в Україні: перша - це наявність міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; друга - за принципом взаємності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.09.2024 у справі №490/9587/18 дійшла до висновку, що з системного аналізу положення ЦПК України особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала / не могла знати про розгляд справи.

З матеріалів справи слідує, що АТ «євробус а.с.» звернулося до суду із клопотанням про надання дозволу про примусове виконання рішення іноземного суду на території України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Суд вказав, що ОСОБА_1 не був повідомлений про судові засідання Районним судом м. Гуменне належним чином.

У своїх доводах апеляційної скарги АТ «євробус а.с.» зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує факту невиконання зобов`язань за даним договором, а його посилання не неналежне повідомлення, оскільки він є ФОП, а не юридичною особою є безпідставним, оскільки ФОП є суб`єктом господарювання і тому прирівняний до юридичної особи та повідомляється шляхом повідомлення на офіційній дошці оголошень суду та на веб-сайті компетентного суду.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

В даному випадку, правове значення відповідно до ст. 466 ЦПК України, а також ст. 53 Договору між Україною та Словацькою Республікою про правову допомогу в цивільних справах від 18.11.2002, має тільки факт належного повідомлення боржника, а тому доводи про наявність чи відсутність заперечень ОСОБА_1 щодо його боргу правового значення у даному випадку не мають.

Так, суд першої інстанції проаналізувавши положення Цивільного процесуального кодексу Словаччини прийшов до висновків, що Районний суд м. Гуменне повідомляв ОСОБА_1 як юридичну особу, тобто шляхом оприлюднення повідомлення на офіційній дошці оголошень суду та на веб-сайті компетентного суду.

Договір №1 про надання агентських послуг від 16.03.2018 було укладено з ОСОБА_1 саме як незалежним суб`єктом господарювання - фізичною особою (Т1 а.с. 18).

Аналогічна інформація, що ОСОБА_1 діє як незалежний суб`єкт господарювання - фізична особа , міститься також у Додатковій Угоді №1 від 16.03.2018 до Договору про надання агентських послуг №1 від 16.03.2018 (Т1 а.с. 21).

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 06.12.2017, виданим відділом з питань реєстрації фізичних осіб - підприємців Районної Ради м. Гуменне, у якому зазначено його місце проживання - АДРЕСА_3 (Т1 а.с.165).

Тобто, Районний суд м. Гуменне повідомляв боржника як юридичну особу - відразу шляхом опублікування повідомлення на офіційній дошці оголошень суду та на веб-сайті компетентного суду, що суперечить нормам §111 Цивільного процесуального кодексу Словаччини (Закону № 160/2015).

Зареєстроване місце проживання боржника суду було відоме, оскільки останній був зареєстрований у Словаччині відразу за двома адресами. Перша адреса: 06901, м. Сніна, вул. Коменського, 2827/105 (місце здійснення підприємницької діяльності), а друга адреса: АДРЕСА_1 (вказано в посвідці на проживання та в свідоцтві про державну реєстрацію ФОП). Крім цього, ОСОБА_1 також зареєстрований в Україні за адресою: АДРЕСА_3 .

Встановивши, що ОСОБА_1 не є юридичною особою, а також має декілька адрес на які можна надіслати судові повістки, судовою колегією встановлено, що у справі відсутні належні й допустимі докази, що ОСОБА_1 було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи на вище зазначені адреси.

Безумовною підставою відмови в задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду є той випадок, коли відповідач не брав участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженій особі не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд, оскільки жодна особа не може бути позбавлена доступу до суду та права бути заслуханою під час розгляду справи.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26.05.1988 року, заява № 10563/83, пп. 24-33); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства, 16.12.1999 року, заяви № 24724/94 та № 24888/94, пп. 83-89).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини головним чином служить для визначення того, чи були надані заявнику достатні можливості викласти свою позицію і оскаржити докази, які він вважав недостовірними, а не для того, щоб оцінювати правильність або неправильність рішення, прийнятого національними судами (Каралевічус проти Литви (Karaleviиius v. Lithuania), 06.06.2002 року, заява № 53254/99).

За приписами п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» № 12 від 24.12.1999, відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання та виконання рішення іноземного суду у випадках, коли, зокрема: відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 461/8156/17, в якому зазначив, що при розгляді справи щодо визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародної угоди, визначальним є документ, який підтверджує, що сторона, відносно якої винесено рішення і яка не брала участі у розгляді справи, отримала виклик у судове засідання своєчасно і належним чином.

Доказів того, що ОСОБА_1 своєчасно і належним чином вручено виклик у судові засідання, за наслідками яких Районним судом м. Гуменне було прийнято рішення від 24.08.2021 та ухвалу від 22.10.2021, заявником суду першої інстанції не було надано.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків відмовляючи у задоволенні заявленого клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішень Районного суду м. Гуменне, а тому підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не знаходить.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «євробус а.с.», залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: