ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 473/3748/22

провадження № 61-7918св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В.,

Ситнік О. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Врадій Лілія Миколаївна, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 1 травня 2023 року, ухвалену колегією у складії суддів Самчишиної Н. В., Коломієць В. В., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про встановлення факту батьківства, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області.

Заява обґрунтована тим, що з осені 2011 року до 8 листопада 2022 року заявник проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у квартирі

АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 та його батьку, брату ісестрі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 , батьком якого відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу (далі - СК) України записано за вказівкою матері - ОСОБА_6 . З моменту народження дитини ОСОБА_4 визнав його своїм сином, утримував, займався вихованням та піклувався про нього.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 загинув в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області

під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності України.

З метою належного оформлення спадкових прав сина після смерті

ОСОБА_4 , отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника та одноразової допомоги від держави необхідно змінити у свідоцтві про народження сина ОСОБА_5 відомості про батька та зазначити його біологічного батька - ОСОБА_4 .

За таких обставин просила встановити факт, що ОСОБА_4 є рідним батьком малолітнього ОСОБА_7 та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини № 497 від 10 грудня 2012 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх прийняття

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 17 лютого 2023 року, ухваленим у складі судді Вуїва О. В., заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства задоволено.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області, щодо ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 за № 497

від 10 грудня 2012 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, зазначивши в графі відомості про батька « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Вознесенська Миколаївської області, громадянин України».

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю вимог заяви достатніми та допустимимидоказами факту батьківства ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_5 та відсутністю спору про право.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 1 травня 2023 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 17 лютого 2023 року скасовано.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду.

Скасовуючи рішення місцевого суду та залишаючи вказану заяву без розгляду, суд апеляційної інстанції, керуючись частиною четвертою статті 315 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, виходив з того, що метою встановлення фактубатьківства єоформлення прав на спадкування після ОСОБА_4 , пенсії у зв`язку з втратою годувальника та отримання одноразової грошової допомоги, тому справа не підлягає розгляду у порядку окремого провадження

Крім того, апеляційний суд вказав, що за своїм предметом та можливими правовими наслідками вимоги заяви пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, тому не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

24 травня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Врадій Л. М., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 1 травня 2023 року, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого

2023 року залишити в силі.

Підставою касаційного оскарження постанови Миколаївського апеляційного суду від 1 травня 2023 року заявник визначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня

2018 року у справі № 819/362/16 (провадження № 11-519апп18), від 3 липня 2018 року у справі № 826/27224/15 (провадження № 11-534апп18), від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18),

у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20), від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20 (провадження № 61-7816св21), від 16 січня 2018 року у справі № 640/10329/16 (провадження № 61-38св18), від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16 (провадження № 61-24660св18), від 5 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року

у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) та постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16

(провадження № 61-24660св18), від 5 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20) викладено висновки про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17

(провадження № 61-51сво18) вказано, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (постанова Верховного Суду

від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20)).

У постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20 (провадження № 61-7816св21), від 16 січня 2018 року у справі № 640/10329/16 (провадження № 61-38св18) зазначено, що визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, є наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Заявник вказує про відсутність спору про право у цій справі, оскільки близькі родичі ОСОБА_4 , а саме заінтересовані особи ОСОБА_3 (брат) та ОСОБА_2 (сестра), не заперечували встановлення факту батьківства.

Міністерство оборони України заперечувало вимоги заяви в частині обсягу доказів доведення факту батьківства без проведення експертизи, що не свідчить про наявність спору про право у зв`язку з тим, що такі заперечення стосуються права на отримання грошової допомоги. При цьому до суду апеляційної інстанції надано висновок експертного дослідження, що спростовує вказані твердження та підтверджує відсутність спору про право.

Також підставою касаційного оскарження судового рішення заявник вказує відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства, а саме застосування частини першої статті 19 ЦПК України при розгляді справ відповідно до статті 130 СК України у взаємозв`язку з положеннями

частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня

2018 року у справі № 819/362/16 (провадження № 11-519апп18) вказано, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав відносити спір до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин

справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2018 року

у справі № 826/27224/15 (провадження № 11-534апп18)).

Вказує, що заява про встановлення факту батьківства, подана в порядку окремого провадження, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом доказування є встановлення юридичного факту походження дитини від певної особи з метою оформлення спадкових прав, одержання соціальної виплати у зв`язку з втратою годувальника та набуття дитиною відповідного статусу. При цьому встановлення факту батьківства не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позиція інших учасників

28 серпня 2021 року Міністерство оборони України подало до Верховного Суду відзив на вказану касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. Посилаючись на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, вказує про неможливість розгляду заяви про встановлення факту батьківства, щодо якого виник публічно-правовий спір, у порядку цивільного судочинства.

Відзив поданий з дотриманням вимог встановлених статтею 395 ЦПК України.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 1 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 2011 року до 8 листопада 2022 року проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4

в квартирі АДРЕСА_1 .

Вказана квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло

від 29 квітня 1994 року належала на праві спільної сумісної власності

ОСОБА_4 , його батьку ОСОБА_8 , матері - ОСОБА_9 ,

сестрі - ОСОБА_10 та рідному брату ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 у період спільного проживання ОСОБА_1 та

ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу народився син ОСОБА_7 , дані про батька якого записано відповідно до частини першої статті 135 СК України за вказівкою матері.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 загинув в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації проти України.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи, у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши додержання судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення;

5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою;

9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) та постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16

(провадження № 61-24660св18), від 5 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України, виходив з того, що метою встановлення факту батьківства є оформлення прав на спадкування після ОСОБА_4 , призначення пенсії

у зв`язку з втратою годувальника та отримання одноразової грошової допомоги, тому справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження

З висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна з огляду на таке.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства, оскільки ОСОБА_4 є біологічним батьком дитини, та бажала внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини № 497 від 10 грудня 2012 року з метою оформлення спадкових прав, одержання соціальної виплати у зв`язку з втратою годувальника та набуття дитиною відповідного статусу.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

У статті 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

У постанові Верховного Суду від 9 квітня 2025 року у справі № 213/1448/24 (провадження № 61-12171св24), врахування висновків якої узгоджується

з частиною третьою статті 400 ЦПК України, вказано, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю дитини, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), викладений після подання касаційної скарги.

Також у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду вказала про відсутність спору про право між позивачем та Міністерством оборони України на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Суди попередніх інстанцій встановили факт загибелі ОСОБА_4 і такі обставини учасники справи не оспорювали, тому, враховуючи статтю 130 СК України та статтю 293 ЦПК Украни, наявні підстави для звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про неможливість розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження, оскільки законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження такого факту, що має юридичне значення.

При цьому встановленням факту батьківства ОСОБА_4 відносно дитини не порушуються інтереси заінтересованої особи - Міністерества оборони України.

Разом з тим, апеляційний суд помилково вважав, що вимоги заяви про встановлення факту батьківствапов`язані з публічно-правовими відносинами ОСОБА_1 з державою, тому не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, оскільки такий висновок суперечить висновку, викладеному

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року

у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За викладених обставин касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Врадій Л. М., підлягає частковому задоволенню, постанова Миколаївського апеляційного суду від 1 травня 2023 року - скасуванню як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справа - направленню для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Оскільки судом апеляційної інстанції фактично не здійснено перегляд рішення суду першої інстанції та не перевірено його законність і обґрунтованість, суд касаційної інстанції позбавлений можливості залишити в силі рішення місцевого суду, про що просив заявник у касаційній скарзі.

Щодо розподілу судових витрат

Так як касаційний суд дійшов висновку про направлення справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Врадій Лілія Миколаївна, задовольнити частково.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 1 травня 2023року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік