РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді Бондаренко О.І.

за участю:

секретаря Нагірняк Т.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що 09.02.1993 р. між ним та відповідачкою був укладений шлюб у м/в РАЦС м. Вінниці, за актовим записом №295. Сторони прожили у спільному шлюбі більше 30 років. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2024 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час шлюбу сторони придбали деяке майно. Однак саме відносно садового будинку у сторін виник спір.

Позивач зазначає, що в добровільному порядку дійти згоди про розподіл майна (садового будинку) сторони не можуть. Тому, позивач вимушений звертатися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Так, за період шлюбу сторони набули права власності на нерухоме майно садовий будинок з мансандрою, прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 113, 6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку під даним будинком кадастровий номер: :08:001:0105, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0,0663 га. Однак, в зв`язку із придбанням цього майна в період шлюбу сторони мають на нього рівні права. Відповідно до п. 24 Постанови №11 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Таким чином, ОСОБА_1 є співвласником нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Отже, виходячи із вищевикладеного, вказане нерухоме майно (садовий будинок) придбане позивачем та відповідачем під час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.10.2024 року відкрито провадження по справі з проведення підготовчого розгляду.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.04.2025 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав, позов просив задоволити, змін та доповнень не має.

Представник позивача адвокат Бездітна Т.В. підтримала думку свого довірителя.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що на даний час вона проживає у спірному садовому будинку, який не опалюється. Вона зверталася до позивача з проханням надати їй грошові кошти для утеплення даного будинку, однак він відмовив. Крім того, цей садовий будиночок був куплений, коли вони перебували у шлюбі з позивачем, на її власні гроші та гроші її покійної сестри; оформлений на неї. Тому вона вважає, що це її особиста приватна власність. Земельна ділянка, яка знаходиться під даним будинком, на її думку, також не підлягає розподілу, оскільки у них з позивачем була у власності ще одна земельна ділянка, яка розташована поруч і яка була продана позивачем без її згоди.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, висловлену в судовому засіданні, оцінивши докази в їх сукупності, надані сторонами, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

09.02.1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений шлюб у м/в РАЦС м. Вінниці, за актовим записом №295.

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2024 року шлюб між сторонами було розірвано, справа №127/12534/24 (а.с.7-8).

За період шлюбу сторони набули права власності на нерухоме майно садовий будинок з мансандрою, прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 113, 6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , право власності підтверджується свідоцтвом серія НОМЕР_1 , виданим 01.12.2015 реєстраційною службою Вінницького районного управління юстиції Вінницької області. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником значиться ОСОБА_2 . А також земельну ділянку під даним будинком кадастровий номер: :08:001:0105, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0,0663 га (а.с. 9).

З консультаційного висновку № 3921 вбачається, що оціночна вартість об`єкта нерухомості, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 становить 2 344 700 грн 00 коп (а.с. 30-31).

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що вказані у п. 22 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-71 СК України та 372 ЦК України.

Як вбачається з абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному коооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що майно було придане подружжям в період їх перебування в зареєстрованому шлюбі та майно використовувалося на спільні потреби сім`ї. При цьому суд зазначає, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України в редакції чинного на час придбання спірного будинку.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно зі ст.71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не надала суду доказів, які заперечують вищевказані висновки суду, тому суд приймає рішення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

За таких обставин, суд вважає позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення, а невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на частку спільного майна в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Відтак, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому до стягнення з відповідача на користь держави підлягає до стягнення розмір судового збору в розмірі, який мав би бути сплаченим позивачем, у разі відсутності пільг, що становить розмір 11 723 грн 50 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60,61,63,71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2,4,11,12,13,74,141,142, 206,247,258,263,264,265,355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне, набуте в шлюбі майно:

-садовий будинок з мансандрою, прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 113, 6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .;

-земельну ділянку, кадастровий номер: :08:001:0105, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0,0663 га.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на:

-частку земельної ділянки, площею 0,0663 га, кадастровий номер :08:001:0105, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .;

-частку садового будинку з мансардою, прибудовою, господарськими будівлями та спорудами загальною площею 113, 6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ;

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на:

-частку земельної ділянки, площею 0,0663 га, кадастровий номер :08:001:0105, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .;

-частку садового будинку з мансардою, прибудовою, господарськими будівлями та спорудами загальною площею 113, 6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ;

Припинити право спільної сумісної власності на дане майно.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 11 723 грн 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

учасники провадження:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , адреса: адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 16.09.2025.

Суддя Оксана БОНДАРЕНКО