Справа №345/2851/25
Провадження № 2/345/1369/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

11.09.2025 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Миговича О.М. розглянувши в залі суду в м. Калуш в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ТзОВ «Санфорд капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

представник позивача Маслюженко М.П. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Санфорд капітал»заборгованість за кредитним договором № Z06.00110.004317584 від 11.09.2018 у розмірі 41 214,91 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.09.2018 ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № Z06.00110.004317584 про надання грошових коштів на поточні потреби в сумі 34 871,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності). Строк кредитування становить 24 місяці з дня підписання договору до 11.09.2020 включно. За користування кредитом, позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення кредитного договору становила 21,99 % річних. Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту. Банк свої зобов`язання за договором виконав, перерахував на банківський поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 34 871,00 грн, з яких був сплачений на рахунок СК «АХА Страхування життя» страховий платіж від імені позичальника в сумі 3025,34 грн. Клієнт користувався кредитними коштами, частково погашав суму кредиту з процентами, проте свої зобов`язання щодо повернення заборгованості та сплати відсотків за користування коштами у повному обсязі не виконав. Внаслідок цього у позичальника виникла заборгованість у розмірі 40 480,71 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 23 192,42 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 17 288,29 грн.

16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» був укладений договір факторингу № 16/11-23, на підставі якого права вимоги до ОСОБА_1 перейшло від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Сонаті».

29 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Сонаті» уклав договір факторингу № 29/12-23 з ТОВ «Санфорд Капітал», на підставі якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «ФК «Сонаті» до ТОВ «Санфорд Капітал».

Згідно з розрахунком заборгованості, проведеним первісним кредитором, за ОСОБА_1 станом на 11.09.2020 рахувалася заборгованість у розмірі 40 480,71 грн. Всі нарахування здійснювалися АТ «Ідея Банк». З часу відступлення прав вимоги ні ТОВ «ФК «Сонаті», ні ТОВ «Санфорд Капітал» не здійснювали жодних додаткових нарахувань.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 прострочив узгоджені строки кредитування за кредитним договором, порушив взяті на себе зобов`язання, він повинен понести відповідальність і сплатити на користь ТОВ «Санфорд Капітал» суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з дати закінчення строку дії кредитного договору 12.09.2020 і до 23.02.2022 включно.

У поданій заяві представник позивача, проти ухвалення заочного рішення у даній справі не заперечує.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 11.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Ідея Банк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим ознайомився з основними умовами кредитування та надав згоду на доступ до своєї кредитної історії, що підтверджується його власноруч підписаними згодами та довідкою-повідомленням, в якій, в тому числі, зазначений детальний розпис сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, із зазначенням суми щомісячного платежу та терміну його внесення.

Отримавши необхідну інформацію про умови кредитування, ОСОБА_1 цього ж дня 11.09.2019 року уклав із ПАТ «Ідея Банк» договір № Z06.00110.004317584 про надання грошових коштів на поточні потреби в сумі 34 871,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) (п. 1.1). Строк кредитування становить 24 місяці з дня підписання договору до 11.09.2020 включно (п.1.2). За користування кредитом, позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення кредитного договору становила 21,99 % річних (п.п. 1.3, 1.4). Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту. Банк свої зобов`язання за договором виконав, перерахував на банківський поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 34 871,00 грн, з яких був сплачений на рахунок СК «АХА Страхування життя» страховий платіж від імені позичальника в сумі 3025,34 грн (п. 2.1). На такі умови угоди ОСОБА_1 пристав, з ними погодився, що підтвердив своїм власноручним підписом.

Проте ОСОБА_1 не в повній мірі виконував узяті на себе обов`язки, у зв`язку з чим у нього станом на 11.09.2020 перед АТ «Ідея Банк» виникла заборгованість у розмірі 40 480,71 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 23 192,42 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 17 288,29 грн., про що свідчить відповідна довідка-розрахунок.

16 листопада 2023 року АТ «Ідея Банк» уклав з ТОВ «ФК «Сонаті» договір факторингу № 16/11-23, на підставі якого від першого до другого перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.00110.004317584 від 11.09.2018 на загальну суму заборгованості 40 480,71 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 23 192,42 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 17 288,29 грн. Факт переходу права вимоги підтверджується згаданим договором факторингу, реєстром боржників № 1 від 16.11.2023 та платіжною інструкцією.

29 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» уклали договір факторингу № 29/12-23, в рамках якого від ТОВ «ФК «Сонаті» до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором Z06.00110.004317584 від 11.09.2018 на загальну суму заборгованості 40 480,71 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 23 192,42 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 17 288,29 грн. Факт переходу права вимоги підтверджується згаданим договором факторингу, платіжними інструкціями та витягом із реєстру боржників від 01.04.2025.

Як зазначив позивач, із урахуванням того, що ОСОБА_1 прострочив узгоджені строки кредитування за кредитним договором та порушив взяті на себе зобов`язання, він повинен сплатити вказану вище суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з дати закінчення строку дії кредитного договору 12.09.2020 року і до 23.02.2022 включно, а саме інфляційні втрати в сумі 647,69 грн та три проценти річних у сумі 86,51 грн, порядок нарахування яких наведено у відповідних розрахунках.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "Санфорд Капітал", непогашення відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Вказане свідчить про існування між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 кредитних правовідносин, які виникли на підставі кредитного договору, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст.509,626,628,1054 ЦК України.

Так, у частинах 1, 3ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вказано вище та підтверджується випискою по особовому рахунку, яка є належним підтвердженням факту користування кредитними коштами, на підставі укладеного кредитного договору ОСОБА_1 отримав грошові кошти на поточні потреби в сумі 34 871,00 грн. Він активно користувався кредитними коштами, знімав їх, однак, не повертав своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, про що також свідчить вищеописана виписка по рахунку, хоча, згідно із ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З урахуванням положень ч. 1ст. 1048 ЦК України, згідно з якою позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, банк нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідач погодився.

ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. При цьому заперечень від останнього з даного приводу до суду не надходило. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, процентів відповідач суду також не надав, як і не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому банком кредитними коштами, а також не долучив будь-яких доказів на спростування наданого ПАТ «Ідея Банк» розрахунку заборгованості. У той же час, позивач на обґрунтування поданого розрахунку заборгованості, в якому наведено його складові, надав виписку по рахунку, в якій відображені всі вихідні дані щодо наданих та повернутих коштів, а також періодів їх сплати.

Факт переходу права вимоги до відповідача від ПАТ "Ідея Банк" до ТОВ "ФК «Сонаті» від ТОВ «ФК «Сонаті» до ТОВ «Санфорд Капіталл» підтверджується описаними вище договором факторингу, реєстрами боржників та платіжними інструкціями, що відповідає вимогам ст.1077,1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договори факторингу, укладені між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Сонаті», між ТОВ ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаних правочинів.

Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Після отримання права вимоги до ОСОБА_1 позивач не здійснював будь-яких інших нарахувань, а заявляє до стягнення ті суми заборгованості в частині тіла кредиту та процентів, які були нараховані первісним кредитором на час відступлення права вимоги.

Враховуючи те, що ПАТ «Ідея Банк» як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало у повному обсязі, будь-яких доказів на спростування вказаного суд не встановив, а відповідач не надав, факт переходу прав вимоги знайшов своє підтвердження, тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ «Санфорд Капітал», суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 23 192,42 грн та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 17 288,29 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦК трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника.

Враховуючи, що умови договорів факторингу не містять обмеження (застереження) щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат на суму основного боргу за період після передачі права вимоги, що узгоджується з приписами статті 514 ЦК України, тому суд визнає про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України і стягнення на користь позивача визначених цією нормою законодавства сум, як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.

Вказане узгоджується з позицією ВС. Так, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 вказувалося, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові.

Позивач навів розрахунок суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 12.09.2020 по 23.02.2022, який проведено із загальної суми заборгованості в розмірі 40 480,71 грн, на підставі чого визначив, що сума боргу з урахуванням 3 % річних за кредитним договором складає 86,51 грн, а збитки від інфляції 647,69 грн. Будь-яких заперечень проти проведених розрахунків відповідач не висловлював. Зважаючи на підставність заявлення до стягнення 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України та збитків від інфляції, суд вважає, що з відповідача слід стягнути вказані суми.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору № Z06.00110.004317584 від 11.09.2018, у встановленому порядку та строки не погашав кредит та проценти за користування ним, позивач набув права вимоги за вказаним зобов`язанням на підставі вищеописаних договорів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Санфорд Капітал» є обґрунтованою, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 41 214,91 грн, складові якої описано вище.

Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 13).

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то, згідно із ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 1ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 7200,00 гривень надав: договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, який укладений між АО «Альянс ДЛС» та ТОВ «Санфорд Капітал», в якому визначено порядок оплати послуг адвокатського об`єднання та обчислення гонорару, який складається із гонорару за надання послуг та гонорару за фактичне стягнення заборгованості. Сума гонорару визначається, виходячи з фактично наданого обсягу послуг та вартості послуг, зазначеного в Додатку № 2 до договору та визначається в акті приймання-передачі наданих послуг; реєстр боржників; акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05.05.2025, згідно із яким адвокатським об`єднанням надано ТОВ «Санфорд Капітал» такі види послуг за ведення боржника: проведення юридичного аналізу 1200 грн, складання позовної заяви та подання її до суду 6000 грн, на загальну суму 7200 грн; ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст.19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 7200 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст.137ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3500 грн, які підлягають стягненню з відповідача. На переконання суду, в даному випадку такий розмір витрат на правничу допомогу буде достатнім, пропорційним і справедливим, а також не становитиме надмірного тягара для відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256, 259, 526, 530, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Санфорд Капітал», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, 5-й поверх, приміщення 68, 69, заборгованість за кредитним договором № Z06.00110.004317584 від 11.09.2018 в розмірі 41 214,91 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом у сумі 23 192,42 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 17 288,29 гривня, інфляційних втрати в сумі 647,69 гривні, трьох процентів річних у сумі 86,51 гривня, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: