Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2025 Справа №607/19265/25 Провадження №2-о/607/519/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М., присяжних Алілуйка С.М., Двикалюк Л.Б.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., прокурора Бобер Н.П., представника заявника ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 , особи, щодо якої вирішується питання госпіталізації ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі справу за заявою лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Кузіва О.І. про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ :

Лікар-психіатр Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Кузів О.І. звернувся в суд із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без її згоди, для стаціонарного лікування.

В обґрунтування заяви посилається на ту обставину, що у ОСОБА_3 наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих та її безпорадність самостійно задовольняти основні життєві потреби.

У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради лікар-психіатр заяву підтримав і пояснив, що ОСОБА_3 16.09.2025 в 17 год. 55 хв. поступила у приймальне відділення лікарні з діагнозом: Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, стабільний галюцинаторно-параноїдний синдром F-20.0. Була оглянута черговим лікарем ОСОБА_5 та направлена у відділення первинного психотичного епізоду. Доставлена працівниками поліції у супроводі батька у зв`язку із погіршенням психічного стану. На момент поступлення пацієнтка неохайна, за гігієною слідкує з допомогою медичного персоналу. Відмовляється від прийому їжі та води. Під час огляду падає на землю, молиться, ховається під ліжком. Комісія лікарів-психіатрів КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР дійшла висновку, що обстеження і лікування пацієнтки можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, а також підтвердила наявність в неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих та її безпорадність самостійно задовольняти основні життєві потреби.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію ОСОБА_3 .

Законний представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 підтримав заяву про госпіталізацію. Зазначив, що його донька тривалий час хворіє та тяжку психічну хворобу, у зв`язку із чим їй надана друга група інвалідності. Останнім часом у неї відбулося загострення хвороби, у зв`язку із чим втекла із дому і перебувала у розшуку близько десяти днів. 16.09 односельчани знайшли доньку на автобусній зупинці, після чого батько звернувся через сімейного лікаря до районного психіатра по направлення на госпіталізацію в КНП ТОКПЛ ТОР та для допомоги в супроводі до поліції.

ОСОБА_3 заперечила проти задоволення заяви, оскільки не вважає себе хворою. Втекла із дому у зв`язку із тим, що хотіла провести час із дітьми.

Представник ОСОБА_3 адвокат Беляєва О.А. підтримала заяву лікаря-психіатра.

Судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

ОСОБА_3 16.09.2025 в 17 год. 55 хв. поступила в приймальне відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР з діагнозом: Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, стабільний галюцинаторно-параноїдний синдром F-20.0. Була оглянута черговим лікарем ОСОБА_5 та направлена у відділення первинного психотичного епізоду КНП ТОКПЛ ТОР.

Відповідно до висновку комісії лікарів, ОСОБА_3 страждає тяжким психічним діагнозом: Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, стабільний галюцинаторно-параноїдний синдром і потребує госпіталізації в психіатричний стаціонар в примусовому порядку без її згоди.

З анамезу: вперше психічні розлади у хворої з`явилися у 2013 році, через пів року після пологів. Тоді ж вперше лікувалась в 6 психіатричному відділені КНП ТОКПЛ ТОР. З того часу неодноразово проходила стаціонарне лікування в Тернопільській та в Київській психлікарнях. Останній раз виписалась 15.02.24. З того часу під контролем рідних регулярно приймала ін`єкції флюанксолу-депо 1 раз на 3 тижні. Психічний стан: Свідомість збережена. Пацієнтка неохайна, за гігієною слідкує з допомогою медичного персоналу. Відмовляється від прийому їжі та води. Мовний контакт з хворою формальний, більшість поставлених запитань ігнорує. Під час огляду падає на землю, молиться, ховається під ліжком. Під час розмови напружена, тривожна, занурена в світ своїх хворобливих переживань, які розкривати не хоче, проявляє виражений неї ативізм, інструкцій медперсоналу не виконує. Мислення сповільнене за темпом, непослідовне, з численними паралогіями. Виявляє виражену галюцинаторну симптоматику. Критика до свого стану формальна.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 23.11.2023 у справі №595/1408/23 суд ухвалив визнати недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити та призначити їй опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд виходив із того, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №715 Тернопільської філії судово-психіатричної експертизи ДУ «ІПСПЕМН МОЗ України» від 02.11.2023, ОСОБА_3 виявляє ознаки параноїчної шизофренії, безперервний перебіг, стабільний дефект за змішаним типом, що досягає рівня хронічного психозу. Дане захворювання є хронічним, стійким психічним розладом, тому ОСОБА_3 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Заслухавши учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити, зважаючи на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4 - «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09).

Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Виходячи з діагнозу, що поставлений ОСОБА_3 , амнестичних відомостей, що відображені в наданому суду висновку, пояснень лікаря, пояснень законного представника, суд доходить переконання, що госпіталізація ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, без її згоди, є доцільною та відповідає її інтересам, оскільки підтверджено, що вона хворіє тяжким психічним розладом, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих а також її безпорадність самостійно задовольняти основні життєві потреби.

Тому, заяву представника Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, слід задовольнити.

Рішення підлягає до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись статтями 4, 5, 12, 81, 263, 265, 273, 33-342, 352, 354 ЦПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Надати психіатричну допомогу в примусовому порядку шляхом госпіталізації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в селі Переволока Чортківського району Тернопільської області до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради для стаціонарного лікування.

Рішення підлягає до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Головуючий суддяВ. М. Позняк