Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2223/15
Провадження № 2-во/945/4/25
УХВАЛА

11 вересня 2025року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Будак К.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві заяву представника АТ «Універсал Банк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виправлення помилки у виконавчому листі №480/2223/15, виданого 14.06.2022року Миколаївським районним судом Миколаївської області,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла заява Акціонерного товариства «Універсал Банк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виправлення помилки у виконавчому листі №480/2223/15, виданого 14.06.2022 року Миколаївським районним судом Миколаївської області, зазначивши стягувачем АТ «Універсал Банк».

Свої вимоги обґрунтував тим,що у провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебувала цивільна справа №480/2223/15-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПАТ«ВТБ Банк» про визнання недійсним кредитного договору, договорів поруки та іпотечного договору. Ухвалою Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 у даній справі замінено ПАТ «ВТБ Банк» його правонаступником - Акціонерне товариство «Універсал Банк». Акціонерним товариством «Універсал Банк» було отримано шість виконавчих листів. Під час ознайомлення з якими встановлено, що при їх оформленні було допущено помилку,оскільки невірно вказано стягувача за виконавчими листами. А саме, зазначено стягувачем ПАТ «ВТБ Банк» замість АТ «Універсал Банк».

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області прийнято до розгляду вказану заяву та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

25.09.2024року представником ОСОБА_1 - адвокатом Олійник О.С. сформовано в системі «Електронний суд» клопотання в якому зазначив,що до поданої заяви про виправлення помилки у виконавчому листі додано опис вкладення у поштове відправлення на адресу відповідача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 . Проте вказана адреса не є адресою останнього, оскільки відповідно до заяви ОСОБА_1 поінформував суд, що згідно доданої довідки переселенця, з 17.04.2022 адресою його реєстрації та фактичного перебування є АДРЕСА_2 . На підтвердження адреси було додано довідку переселенця. Таким чином, копія заяви ПАТ «Універсал банк» від 25.04.2023 ОСОБА_1 на його дійсну адресу фактично не надсилалась, докази надсилання копії заяви заявником суду не подавались. Крім того зазначає, що подана заява підписана неповноважною особою, відомості про адвоката К.Куришко не внесені до Єдиного реєстру адвокатів України. Відсутність в ЄРАУ будь-яких відомостей про підписанта заяви ОСОБА_4 свідчить про недоведеність наявності у неї статусу адвоката станом на дату подання заяви. Дана справа не є малозначною, оскільки її предметом є грошові кошти на суму щонайменше 42227,73 долари США, що станом на дату порушення провадження в справі значно перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відтак тільки адвокат може бути представником сторони в даній справі. З огляду вище викладене просить заяву подано особою, яка не може бути представником сторони, і за законом не має повноважень на ведення справи, залишити без розгляду.

Дослідивши вказану заяву, додані до неї документи та матеріали цивільної справи №480/2223/15, суд дійшов до наступного висновку.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі «Беллє проти Франції» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві.

За позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно ч 1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі.

Судом встановлено, що в провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебувала на розгляді цивільна справа № 480/2223/15 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання недійсним Кредитний договір № 081/2008 від 10.04.2008 року та визнання недійним іпотечного договору від 10.04.2008 року.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.12.2019 року в задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості - відмовлено за безпідставністю. Зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання недійсним Кредитний договір № 081/2008 від 10.04.2008 року; визнання недійним іпотечного договору від 10.04.2008 року та договору поруки -задоволено. Визнано недійсним кредитний договір №081/2008 від 10.04.2008 р., укладений між ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_1 . Визнано недійсним Іпотечного договору від 10.04.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк».Визнано недійсним договір поруки №81-1/2008 від 10.04.2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 .Визнано недійсним договір поруки №81-2/2008 від 10.04.2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 .

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.07.2020 року Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.Позов акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №081/2008 від 10 квітня 2008 року у сумі 42 227,73 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 40 620,35 доларів США, заборгованість за процентами у сумі 1145,25 доларів США, 3% річних у сумі 118,13 доларів США, пені у сумі 344 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №081/2008 від 10 квітня 2008 року у сумі 42 227,73 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 40620,35 доларів США, заборгованість за процентами у сумі 1145,25 доларів США, 3% річних у сумі 118,13 доларів США, пені у сумі 344 доларів США. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним кредитного договору, договорів поруки та іпотечного договору відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 10.02.2021 року замінено публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним кредитного договору, договорів поруки та іпотечного договору його правонаступником - акціонерним товариством «Універсал Банк».

Постановою Верховного Суду від 20.01.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 залишино без задоволення. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2020 року залишино без змін.

14.06.2022 року Миколаївським районним судом Миколаївської області видані виконавчі листи № 480/2223/15, щодо примусового виконання рішення.

Стаття 10 Цивільного процесуального кодексу України визначає порядок застосування аналогії закону та аналогії права. Спочатку застосовується закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а якщо такого немає використовуються загальні принципи та зміст законодавства (аналогія права), керуючись загальними засадами права, такими як справедливість.

Згідно з частиною другою статі 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 185/9330/21 (№ 61-8029 св 22) вказав, що починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва. Отже, з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві - також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).

У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень.

Процесуальний закон визначає, що представники сторін, третіх осіб, а також осіб, які за законом мають право звертатися до суду в інтересах інших, можуть діяти у судовому процесі або за правилами самопредставництва, або як власне представники. Останніми можуть бути: адвокати, законні представники, а у випадках, визначених у процесуальних законах, зокрема у малозначних справах, справах незначної складності, - інші особи (стаття 60 ЦПК України). Повноваження саме цих представників підтверджують документи, визначені у частинах 1, 4 статті 62 ЦПК України.

Тобто самопредставництво не може діяти на підставі довіреності, а тільки на статутних документах, а також пред`явленні документів, які підтверджують повноваження представника.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах. Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року (підпункт 11).

У частині четвертій статті 131-2 Конституції України зазначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно із пунктом першим частини шостою статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається заява (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у данній справі перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, зазначена справа на момент подання не була малозначною відповідно до закону, а тому звернення до суду особою, яка не є адвокатом на підставі довіреності суперечить вимогам цивільного процесуального закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (частина друга статті 60 ЦПК України).

Таким чином, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Повноваження таких осіб відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Зі змісту заяви вбачається, що провадження у справі за заявою представника АТ «Універсал Банк» про виправлення помилки у виконавчому листі №480/2223/15 було розпочато після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відтак відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України представництво сторін у цій справі у суді відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України повинно здійснюватися виключно адвокатами.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Частиною першою статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

До Єдиного реєстру адвокатів України вносяться такі відомості: прізвище, ім`я та по батькові адвоката; номер і дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, номер і дата прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (номер і дата прийняття рішення про включення адвоката іноземної держави до Єдиного реєстру адвокатів України); найменування і місцезнаходження організаційної форми адвокатської діяльності, номери засобів зв`язку; адреса робочого місця адвоката, номери засобів зв`язку; інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю; інші відомості, передбачені цим Законом.

Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи.

Відомості, що підлягають внесенню до Єдиного реєстру адвокатів України, включаються до нього не пізніше дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону відповідної інформації, крім випадків, установлених цим Законом.

Згідно з пунктами 1.1. - 1.4. Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 26 (далі- Порядок № 26) Єдиний реєстр адвокатів України (далі - ЄРА) - це електронна база даних, яка містить відомості про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" набули право на зайняття адвокатською діяльністю, та про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності.

Рада адвокатів України забезпечує ведення ЄРА, координує діяльність, здійснює організаційне, методичне, інформаційне забезпечення рад адвокатів регіонів щодо внесення ними відомостей до ЄРА та надання витягів з нього згідно цього Порядку.

Внесення відомостей до ЄРА здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України за правилами цього Порядку.

Згідно з пунктом 3.6 Порядку № 26 дані стосовно адвокатів, які отримали свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю з порушенням чинного законодавства України, до Єдиного реєстру адвокатів України не вносяться. Не вносяться до ЄРАУ також відомості, які оформлені та подані з порушенням вимог закону та актів НААУ. У разі виявлення фактів включення до ЄРА таких відомостей, інформація про них скеровується Головою НААУ чи його заступниками до ВКДКА для прийняття відповідного рішення. У випадку виявлення таких відомостей, вони підлягають негайному вилученню з ЄРАУ адміністратором Першого рівня відповідно до процедури, передбаченої цим Порядком, або адміністратором Другого рівня з обов`язковим повідомлення про таке видалення адміністратора першого рівня. У разі виявлення фактів неправомірного включення до ЄРАУ таких відомостей, інформація про них може скеровуватись Головою НААУ чи його заступниками до ВКДКА для прийняття відповідного рішення.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що документами, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Вказану заяву підписано Куришко К.В., в заяві зазначено, що вона є представником заявника АТ «Універсал Банк», на підтвердження повноважень до матеріалів справи додано копію довіреності.

У Єдиному реєстрі адвокатів України відомості про представника Куришко К.В. відсутні.

Представництво у справі, яка не є малозначною в силу вимог процесуального закону, має здійснюватися виключно адвокатом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто, ордер по суті є заявою самого адвоката про наявність у нього повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги.

У постанові від 25 лютого 2021 року Верховний Суд вказав, що особа, яка відповідно до вимог та процедури, визначеної Законом №5076-VІ набула право на зайняття адвокатською діяльністю, отримала відповідне свідоцтво та посвідчення, має гарантоване вказаним законом право на здійснення такої діяльності. Однією із законодавчих вимог, що забезпечує реалізацію адвокатом його повноважень, є включення про нього інформації до ЄРА та її відображення на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України, а невключення чи невідображення цієї інформації є перешкодою для здійснення адвокатом його діяльності.

Наведені доводи свідчать про те, що із заявою до суду звернулася особа, яка не має такого процесуального права в силу положень Конституції України та процесуального закону. Такі положення не позбавляють сторону права звернутися до суду у порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Згідно з статтею 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Оскільки заява підписана представником, відомості про статус як адвоката у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні, заява підлягає залишенню без розгляду .

Керуючись ст. 432 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника АТ «Універсал Банк», заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виправлення помилки у виконавчому листі №480/2223/15, виданого 14.06.2022 року Миколаївським районним судом Миколаївської області залишити без розгляду.

Згідно з ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М.М.Войнарівський