Справа № 645/6185/25
Провадження № 2/645/3094/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 р. м. Харків

Суддя Немишлянського районного суду міста Харкова Сілантьєва Е.Є. розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербяк Ю.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Орган опіки та піклування Харківської міської ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Щербяк Ю.В. звернувся з позовом до суду, яким просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька ОСОБА_1 .

Разом з позовною заявою, до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони малолітній доньці ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2 або будь-якої іншої особи, виїжджати за межі державного кордону України без згоди батька ОСОБА_1 до закінчення судового розгляду; вжити заходи забезпечення позову, шляхом встановлення наступного порядку зустрічей ОСОБА_4 з донькою. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зобов`язати відповідачку. ОСОБА_2 , забезпечувати з її сторони виконання такого порядку зустрічей: щодня онлайн через месенджери «Viber», «WhatsApp» або «Telegram» протягом однієї години у проміжку з 17:00 до 21:00 год.; кожну суботу та неділю другого та четвертого тижня місяця безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері; з 14 по 30 червня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері; з 1 по 21 серпня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері; з 24 грудня по 07 січня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері.

В обґрунтування клопотання зазначено, що предметом спору по даній справі є визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є спільною дитиною сторін, разом з батьком. Після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 не повідомивши позивача вивезла доньку ОСОБА_3 за державний кордон України, не відповідала на дзвінки, тим самим повністю унеможливила його спілкування з донькою. Після вимушеного переїзду до м. Рівне через загрозу життю він втратив будь- який зв`язок з донькою мати дитини відмовлялась виходити на контакт, не давала можливості ні побачити, ні почути дитину, чим грубо порушувала право позивача на участь у її вихованні. Водночас, він домовився з людьми, щоб вони подбали про житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 . У вересні 2023 року відповідачка з`явилася за вказаною адресою створила конфлікт із цими особами і, не пояснивши мети свого візиту, залишила територію. Маючи підстави вважати, що відповідачка разом із дитиною повернулась в Україну, позивач негайно вирушив на залізничну станцію «Старий Кривин». Відповідачка прибула, проте без дитини. На запитання щодо можливості зустрітись із донькою вона зчинила галас і викликала поліцію, якій заявила, що він вчиняє щодо неї домашнє насильство. За результатами цієї ситуації Славутським міськрайонним судом Хмельницької області 18 жовтня 2023 року у справі №682/2583/23 винесена постанова, в якій встановлена відсутність складу адміністративного правопорушення. Це свідчить лише про те, що Відповідачка навмисно використовує всі можливі засоби, аби обмежити його спілкування із донькою.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Враховуючи ту обставину, що викладені в заяві обставини та надані заявником докази є достатніми для розгляду заяви про забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ст. 153 ЦПК України.

З огляду на те, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає заяву позивача про забезпечення позову такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Щодо забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України.

Спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду дитини за кордон України не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом заборони малолітній доньці ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2 або будь-якої іншої особи, виїжджати за межі державного кордону України без згоди батька ОСОБА_1 до закінчення судового розгляду, як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову, посилався на те, що відповідачка вчиняє дії, які свідчать про свідоме перешкоджання у спілкуванні дитини з батьком, обмежує доступ до дитини, не повідомляє її місцезнаходження, не відповідає на телефонні дзвінки, чим фактично унеможливлює мою участь у вихованні дитини. Оскільки позивач не має змоги спілкуватися з дитиною, не володіє інформацією про місце її перебування, на час розгляду справи існує реальний ризик втрати емоційного зв`язку між дитиною та батьком, що може призвести до довготривалих негативних наслідків у розвитку дитини та завдати шкоди її психологічному благополуччю і призведе до утруднення чи у разі вивезення дитини за межі України - унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. З метою забезпечення ефективного захисту прав дитини та інтересів Позивача, просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вивезення дитини за державний кордон України та встановлення тимчасового порядку здійснення батьківських прав та визначення графіка перебування дитини з кожним із батьків.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду 14 лютого 2022 року у справі № 754/7569/21 (провадження № 61-15886сво21) зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.

У постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19) викладено правовий висновок, що суди відповідно до статей 149, 150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений цивільним процесуальним законом.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Суд вважає, що відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд не може застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений цивільним процесуальним законом.

Щодо забезпечення позову шляхом встановлення графіка побачень матері з дитиною.

Позивач просить у заяві про забезпечення позову вжити заходи забезпечення позову, шляхом встановлення наступного порядку зустрічей ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 , забезпечувати з її сторони виконання такого порядку зустрічей: - щодня онлайн через месенджери «Viber», «WhatsApp» або «Telegram» протягом однієї години у проміжку з 17:00 до 21:00 год; - кожну суботу та неділю другого та четвертого тижня місяця безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері; - з 14 по 30 червня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері; - з 1 по 21 серпня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері; - з 24 грудня по 07 січня безперервно за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері.

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

З поданого позову вбачається, що батьки дитини не можуть узгодити місце її проживання. Кожен із них вважає доцільним визначити таке місце з ним. Тому до ухвалення остаточного рішення у справі про визначення місця проживання дитини, суд може забезпечити позов шляхом визначення її зустрічей з батьком з урахуванням якнайкращих інтересів дитини і того, що на час розгляду справи дитина проживає з матір`ю.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказує, що після початку повномасштабного вторгнення, ОСОБА_2 не повідомивши позивача вивезла доньку ОСОБА_3 за державний кордон України, не відповідала на дзвінки, тим самим повністю унеможливила спілкування батька з донькою. Після вимушеного переїзду до м. Рівне, через загрозу життю, він втратив будь- який зв`язок з донькою мати дитини відмовлялась виходити на контакт, не давала можливості ні побачити, ні почути дитину, чим грубо порушувала його право на участь у її вихованні. Водночас, він домовився з людьми, щоб вони подбали про житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 . У вересні 2023 року відповідачка з`явилася за вказаною адресою створила конфлікт із цими особами і, не пояснивши мети свого візиту, залишила територію. Крім того зазначив, що згодом йому вдалося налагодити зв`язок із донькою в мобільній грі «Roblox», де донька розповіла, що в школі їй дуже складно дається до вивчення математика, а мама їй не допомагає з навчанням та не може забезпечити репетитора. Коли ОСОБА_2 дізналася, що він підтримую зв`язок із донькою, вона кричала на неї та у вигляді покарання не годувала протягом тривалого часу, незважаючи на прохання доньки. Також ОСОБА_3 необхідно провести операцію на нозі, але її матір свідомо нехтує рекомендаціями лікарів, що може призвести до невиправних наслідків.

Суд при розгляді заяви враховує, що батько, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Держава не повинна допускати ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини протягом тривалого часу за наявності судового спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення пункту другого заяви, а саме задовольняючи його в частині вжиття заходів забезпечення позову, шляхом встановлення наступного порядку зустрічей ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 , забезпечувати з її сторони виконання такого порядку зустрічей: - щодня онлайн через месенджери «Viber», «WhatsApp» або «Telegram» протягом однієї години у проміжку з 17:00 до 21:00 год. В іншій частині заява задоволенню не підлягає, оскільки згідно матеріалів позовної заяви та заяви про забезпечення позову місце мешкання дитини зазначено «Польща», тому суд не має можливості задовольнити заяву в частині зустрічей батька з донькою за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.149,150 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербяк Ю.В. про забезпечення позовузадоволити частково.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом встановлення наступного порядку зустрічей ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 , забезпечувати з її сторони виконання такого порядку зустрічей: - щодня онлайн через месенджери «Viber», «WhatsApp» або «Telegram» протягом однієї години у проміжку з 17:00 до 21:00 год.

В іншій частині клопотання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 18.09.2025 року

Головуючий суддя -