КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/1514/25 Головуючий у суді І інстанції Романенко К.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 24 квітня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС»)звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 00-10082108 від 01 листопада 2023 року у розмірі 19 250,00 грн та понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Позов обґрунтувало тим, що відповідач, уклавши 01 листопада 2023 року з ТОВ «Качай Гроші» договір кредитної лінії № 00-10082108, право вимоги за яким перейшло до позивача, та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушив свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 19 250,00 грн, з яких: 5 250,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 14 000,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 24 квітня 2025 рокупозов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-10082108 від 01 листопада 2023 року у розмірі 19 250,00 грн, яка складається із: 5 250,00 грн - заборгованість по кредиту, 14 000,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» 3 000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу та 2 422,40 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з цим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 22-01/2024, що свідчить про недоведеність факту переходу права вимоги до нього за кредитним договором № 00-10082108від первісного кредитора - ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «Макс Кредит», а наступний перехід права вимоги, який є похідними, не може підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «ФК «ЕЙС».

Вищевикладене, на думку відповідача, свідчить, що у ТОВ «ФК «ЕЙС» відсутнє право звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-10082108 у зв`язку з відсутністю переходу права вимоги до позичальника. Відтак, суд першої інстанції не дослідив матеріали справи та невірно застосував норми матеріального права, а саме статті 512, 514, 1077 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), порушив норми процесуального права, а саме частини першу, третю статті 89, пункт 1, 2 частини четвертої статті 265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач в особі представника - адвоката Тараненка А.І. заперечує проти доводів відповідача, вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Зазначає, що ТОВ «ФК «ЕЙС» отримало право вимоги до відповідача саме за договором факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року. Перерахування суми клієнту не є предметом доказування, оскільки перехід прав вимоги підтверджується підписанням реєстру, як передбачається в цьому договорі. Отже, позивач не зобов`язаний надавати докази здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки дана обставина не є підставою для переходу права вимоги за договором факторингу.

До позовної заяви було долучено договір факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі, що є належними доказами на підтвердження того, що фактор набув права вимоги. Водночас позивач не є стороною у договорі факторингу № 22-01/2024від 22 січня 2024 року. До того ж, сам договір факторингу недійним в судовому порядку не визнавався, а тому він є правомірним і обов`язковим до виконання.

На підставі наведеного позивач просить в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи, просив її задовольнити.

ТОВ «ФК «ЕЙС» явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомило, а тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення відповідача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2023 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 00-10082108 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого ТОВ «Качай Гроші» надало позичальнику кредит в сумі 5 000,00 грн строком на 120 днів зі зниженою відсотковою ставкою 0,4 % від суми кредиту за кожен день користування ним та стандартною процентною ставкою 2,50 %, а також сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 5,00 % від суми кредиту, що складає 250,00 грн. Затверджено графік платежів, а також підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 32-39, 72-74).

01 листопада 2023 року ТОВ «Качай Гроші» ініціювало переказ коштів згідно договору № 00-10082108 безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку № НОМЕР_1 .

Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджено інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № 204/09 від 09 вересня 2024 року про проведення 01 листопада 2023 року транзакції в сумі 5 000,00 грн на картковий рахунок відповідача, що у свою чергу свідчить, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця(а.с. 77-87).

Відповідачем визнається факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів у розмірі 5 000,00 грн на умовах, узгоджених сторонами договору.

Таким чином ТОВ «Качай Гроші» свої зобов`язання за договором кредитної лінії виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, тоді як відповідач порушив умови договору та своєчасно не вносив кошти для погашення заборгованості.

22 січня 2024 року ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали договір факторингу № 22-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Качай Гроші» передає (відступає) ТОВ «Макс Кредит» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Качай Гроші» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

16 серпня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, згідно з умовами якого ТОВ «Макс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (Додаток 16).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 19 250,00 грн.

Всупереч умов договору № 00-10082108 від 01 листопада 2023 року відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 19 250,00 грн, яка складається із: 5 250,00 грн - заборгованість по кредиту; 14 000,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с. 108).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано зобов`язань, визначених кредитним договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, у зв`язку з чим позивач, який у встановленому законом порядку набув право вимоги за договором, вправі задовольнити свої вимоги шляхом стягнення непогашеної суми заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України)

За змістом положень статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.

У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов`язання (обсяг прав та обов`язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора.

Отже, уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання і заміна сторони у зобов`язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника, адже саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)).

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).

За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

В матеріалах справи наявні копії: договору факторингу № 22-01/2024, укладеного між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» 22 січня 2024 року, акту прийому-передачі реєстру боржників до цього договору, витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу; договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, укладеного між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС»16 серпня 2024 року, акту прийому-передачі реєстру боржників до цього договору, витягу з реєстру боржників до договору факторингу.

Відповідно до умов вказаних договорів факторингу моментом відступлення права вимоги визначено день, коли сторони підписали акт прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору згідно з додатком № 3. З цього моменту фактор набуває статусу кредитора стосовно боржників по відношенню до відповідних заборгованостей і отримує права вимоги за цими зобов`язаннями.

Отже, внаслідок укладення цих договорів і підписання актів прийому-передачі реєстру боржників до них, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, а саме ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором кредитної лінії № 00-10082108 від 01 листопада 2023 року, позичальником згідно з яким є ОСОБА_1 .

При цьому відповідно до умов договору факторингу № 22-01/2024 право вимоги переходить до фактора саме з моменту підписання акту прийому-передачі, а не з моменту здійснення оплати за договором факторингу, а тому доводи апеляційної скарги про недоведеність переходу права грошової вимоги за вказаним кредитним договором саме до позивача не заслуговують на увагу.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 та від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, згідно яких стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідач не оспорював договір факторингу № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року в частині відступлення права вимоги за його кредитним зобов`язанням, тому з урахуванням презумпції правомірності правочину суд апеляційної інстанції вважає, що відступлення (продаж) права вимоги та майнових прав за цим договором не суперечить вимогам статей 514, 1077 ЦК України.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи доказів належного виконання правонаступником своїх зобов`язань, зокрема, платіжних документів на підтвердження сплати ціни договору факторингу № 22-01/2024, оскільки норми статті 1077 ЦК України не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов цілком законного і обґрунтованого висновку про доведеність позивачем належними доказами факту відступлення права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора до наступних кредиторів, а відтак і про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором № 00-10082108 від 01 листопада 2023 року у розмірі 19 250,00 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Богуславського районного суду Київської області від 24 квітня 2025 року - без змін.

У такому разі розподіл судових витрат відповідача, понесених в суді апеляційної інстанції, не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 24 квітня 2025 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній