справа № 619/3390/25
провадження № 2/619/1514/25
19 вересня 2025 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі головуючого судді Коваленко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,
Справа № 619/3390/25
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
відповідач: ОСОБА_2 ;
розглянув в порядку загального позовного провадження позов про поділ майна подружжя.
Стислий виклад позиції сторін.
16 вересня 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мироненко С.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-2» з мансардою літ. «Ам» загальною площею 311,5 кв.м., житловою площею 105,7 кв.м. та надвірні будівлі: сарай літ. «В», сарай літ. «Г», льох літ. «Б», зливна яма № 3, ворота з хвірткою №1, паркан № 2, свердловина № 4, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
17 червня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10 год 00 хв 02.07.2025 .
02 липня 2025 року було постановлено ухвалу про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого засідання у справі на 30.07.2025 року о 10 год 00 хв.
30 липня 2025 року справа була знята з розгляду у зв`язку із відпусткою судді.
08 серпня 2025 року підготовче судове засідання було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 28.08.2025 року о 10 год 00 хв.
28 серпня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год 00 хв 19.09.2025.
У судове засідання позивач не прибула, представник позивача надала до суду заяву у якій просить розглядати справу без участі сторони позивача. У разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Частиною 3 ст.211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення, яке повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Виклик відповідача також було здійснено оголошенням, яке розміщено на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України».
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Пунктом 99-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена.
Відповідно до ч. 1ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, до того ж, інформація щодо часу розгляду даної справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, суд відповідно до ч. 1ст. 281 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області 20.11.2009 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації шлюбів 20.11.2009 року зроблено відповідний актовий запис за №24.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (справа № 619/4802/21).

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти придбали нерухоме майно.

04 вересня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. Договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчено приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. за реєстровим номером 3351 Продавець передав, а покупець набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 0.1032 га розташований житловий будинок житловою площею 311,5 кв.м., загальною площею 311,5 кв.м. та надвірні будівлі. Кадастровий номер земельної ділянки: :00:000:1698. Згідно п.11 вказаного договору придбання вказаного житлового будинку з надвірними будівлями за цим договором вчинено за письмовою заявою дружини покупця, справжність підпису на заяві засвідчено приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець Оленою Миколаївною 04 вересня 2018 року за реєстровим №3350. Згідно п.12 Договору купівлі-продажу від 04.09.2018 року право власності на придбаний житловий будинок з надвірними будівлями виникає у покупця з дня державної реєстрації відповідно до закону.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 136525790 від 04.09.2018, сформованого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 220 обліковується житловий будинок загальною площею 311.5 кв.м., житловою площею 105,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Номер запису про право власності : 27763024. Власник ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 . Форма власності: приватна, розмір частки: 1. Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер 3351,виданого 04.09.2018 Приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М.

Як зазначає позивач за рахунок спільних зароблених коштів, розрахунки за Договором купівлі-продажу від 04.09.2018 року були здійснені у повному обсязі. За рахунок спільних коштів, позивач та відповідач оснастили житловий будинок побутовою технікою та меблями та проживали у вказаному житловому будинку. Таким чином, за час перебування у шлюбі за рахунок спільних коштів, сторонами було придбано нерухоме майно, яке юридично оформлено на ім`я відповідача.

Згідно технічного паспорту на садибний (індівідуальний) житловий будинок, виданого ФОП ОСОБА_6 , 03.05.2018 року ( інвентаризаційна справа 8500, реєстровий номер р-166) за адресою АДРЕСА_1 розташований житловий будинок літ. «А-2» з мансардою літ. «Ам» загальною площею 311,5 кв.м., житловою площею 105,7 кв.м. та надвірні будівлі: сарай літ. «В», сарай літ. «Г», льох літ. «Б», зливна яма № 3, ворота з хвірткою №1, паркан № 2, свердловина № 4.

Рішенням № 22 від 23 лютого 1996 року виконкому народних депутатів Русько-Лозівської сільської рали Дергачівського району Харківської області про передачу безоплатно у приватну власність присадибної земельної ділянки розміром 0,10 га на ім`я ОСОБА_5 , у власності якого на той час перебував житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

У випадку наявності документа, рішення про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки, прийняте органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», громадянин має право на дану земельну ділянку розробити технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та внести дані про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. ОСОБА_5 розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території Русько-Лозівської сільської ради АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельної ділянки: :00:000:1698 ОСОБА_2 отримав Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ( НВ-021 від 10.03.2021) на земельну ділянку площею 0.1032 кадастровий номер: :00:000:1698, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області XI сесії VIII скликання від 27 квітня 2021 року № 485-114 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ( складену 09.08.2018 року ПП «Перспектива-Земля». Передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:1698 загальною площею 0,1032 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 258414744) від 26.05.2021 року підтверджує, що за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 220 обліковується об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :00:000:1698, площею 0.1032. Номер запису про право власності /довірчої власності 42151357. Власник ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , форма власності приватна. Підстава державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 485-114, виданий 27.04.2021 року Дергачівська міська рада Харківського району Харківської області.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 430359978 від 06.06.2025) підтверджує факт, що згідно Відомостей з державного реєстру речових прав Актуальна інформація про об`єкт речових прав за реєстраційним номером 220 обліковується житловий будинок загальною площею 311,5 кв.м., житловою площею 105,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В розділі Актуальна інформація про речове право, за номером відомостей про речове право: 27763024 обліковується тип речового права: право власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку серія та номер: 3351, виданого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., розмір частки:1, власник: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 . Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 430360519) від 06.06.2025 року підтверджує факт, що за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 220 обліковується земельна ділянка з кадастровим номером: :00:000:1698 площею 0.1032, яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування серія та номер 485-114, виданого 27.04.2021 року Дергачівською міською радою Харківського району Харківської області. Номер відомостей про речове право: 42151357.

Як зазначила позивач в позовні заяві , при розірванні шлюбу позивач та відповідач не здійснювали поділ майна, набутого подружжям за час перебування у шлюбі, при цьому спору щодо майна не виникало, право спільної сумісної власності припинено не було. Наразі стало відомо, що відповідач має намір самостійно розпорядитися спільно придбаним нерухомим майном.

Мотиви суду.

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Кодексом про шлюб та сім`ю України, Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

За змістом положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до положень ст. 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно частини першої статті 21 СК України шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до ст.61СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Згідно з ч.1ст.71Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відтак, суд доходить до висновку про те, що на заявлене до розподілу спірне майно поширюється правовий режим права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що спірне майно підлягає поділу.

Щодо варіанту поділу, суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-2» з мансардою літ. «Ам» загальною площею 311,5 кв.м., житловою площею 105,7 кв.м. та надвірні будівлі:сарай літ. «В», сарай літ. «Г», льох літ. «Б», зливна яма № 3, ворота з хвірткою №1, паркан № 2, свердловина № 4, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також суд вважає необхідним в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер : :00:000:1698 площею 0,1032 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату у розмірі 7383 грн. 60 коп., сплачених під час подачі позовної заяви.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити повністю.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-2» з мансардою літ. «Ам» загальною площею 311,5 кв.м., житловою площею 105,7 кв.м. та надвірні будівлі: сарай літ. «В», сарай літ. «Г», льох літ. «Б», зливна яма № 3, ворота з хвірткою №1, паркан № 2, свердловина № 4, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер : :00:000:1698 площею 0,1032 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 7383 грн. 60 коп. (сім тисяч триста вісімдесят три гривні 60 копійок) .

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування(ім`я)сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 19 вересня 2025 року.

Суддя Н. В. Коваленко