П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року м. Київ

Справа №759/4884/16

Провадження: № 22-ц/824/13299/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гордона Олексія Вікторовича в інтересах Акціонерного товариства «Сенс Банк»

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року, постановленупід головуванням судді Ул`яновської О. В.,

за скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на дії старшого державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду із зазначеною скаргою, яка мотивована тим, що 30.08.2017 року за заявою стягувача та на підставі виконавчого документу старшим державним виконавцем Святошинського ВДВС міста Києва ЦМУ МЮ (м. Київ) Колодчуком С. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1, де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «Укрсоцбанк». Згодом, стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» замінено на АТ «Альфа-Банк». АТ «Альфа-Банк» прийняло рішення про зміну свого найменування, з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК». 08.10.2024 року старшим державним виконавцем Святошинського ВДВС міста Києва ЦМУ МЮ (м. Київ) Каплуновською М. О. у рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» - повне, фактичне виконання рішення суду. У свою чергу, стягувач АТ «СЕНС БАНК» отримав кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №42.06-07/397 (21.09.2006) згідно виконавчого документа в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 у сумі 192897 грн 01 коп, що на дату конвертування становить 5730,19 доларів США. Залишок не стягнутої суми боргу за виконавчим документом становить 2306,38 доларів США. Оскільки судом ухвалено рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме сума в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, або її еквівалент у гривні на дату здійснення платежу, а сплата боргу у розмірі гривневого еквіваленту, визначеного станом на 03.12.2015, не може вважатись належним виконанням. Дії старшого державного виконавия Святошинського ВДВС міста Києва ЦМУ МЮ (м. Київ) Каплуновської М.О. при винесенні оскаржуваної постанови від 08.10.2024 не відповідають вимогам закону, а відтак є неправомірними.

У зв`язку з чим, стягував просив суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Каплуновської М. О. про закінчення виконавчого провадження від 08.10.2024 у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року у задоволенні скарги АТ «Сенс Банк» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Гордон О. В. в інтересах АТ «Сенс Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалу суду просив скасувати та постановити нову про задоволення скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких у разі ухвалення рішення про стягнення заборгованості з відповідача в іноземній валюті, виконанню підлягає саме іноземна валюта, визначена у судовому рішенні, а не її еквівалент у гривні. Перерахування коштів у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не може вважатися належним виконанням судового рішення. У даному випадку, здійснивши перерахування у гривні, виконавець фактично змінив спосіб і порядок виконання судового рішення без наявності передбачених законом підстав, що є неприпустимим.

Крім того, скаржник звертає увагу, що ним обрано належний та ефективний спосіб захисту свого порушеного права, подання вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована у встановленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного судового рішення.

За таких обставин, на думку скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у виконавця законних підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки фактичного виконання судового рішення у порядку, визначеному виконавчим документом, у даному виконавчому провадженні не відбулося.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 04 липня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Юртаєва-Бунець І. В. в інтересах АТ «Сенс Банк» підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ «Сенс Банк» підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.07.2016 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/4884/16-1 задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №42.06-07/397 (21.09.2006) у сумі 8036,57 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 03.12.2015 року становить 190046,32 грн (а. с. 37-39).

01.02.2017 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №759/4884/16-ц про стягнення боргу за кредитним договором №42.06-07/397 (21.09.2006) у розмірі 8036,57 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 03.12.2015 року становить 190046,32 грн, а також судових витрат у розмірі 2850,69 грн, де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «Укрсоцбанк» (а. с. 43).

30.08.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а. с. 89).

31.08.2017 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника (а. с. 88).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2020 року у справі №759/4884/16-ц замінено стягувача у вказаному виконавчому провадженні АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа Банк» (а. с. 70-71).

09.07.2020 року державним виконавцем винесено постанову про заміну стягувача виконавчого провадження (а. с. 102).

08.10.2024 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 105).

Приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавець виходила з того, що рішення суду виконано згідно виконавчого документу шляхом сплати боржником коштів в розмірі 192 89 грн 01 коп.

Відмовляючи в задоволенні скарги АТ «Сенс Банк», суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем було вжито усіх передбачених законом заходів для примусового виконання судового рішення, а перерахування коштів у національній валюті України за офіційним курсом НБУ відповідає змісту та резолютивній частині виконавчого документа. Суд зазначив, що виконавець не вийшов за межі своїх повноважень та не змінив спосіб і порядок виконання рішення, а тому підстав для визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження не вбачається.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції, колегія суддів ураховує наступне.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

Згідно з практикою ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання завдання шкоди одній із сторін.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Європейський суд з прав людини вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2016 року у справі №759/4884/16-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №42.06-07/397 (21.09.2006) у сумі 8036,57 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 03.12.2015 року становить 190046,32 грн (а. с. 37-39).

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд визначив стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу.

У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті.

У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

З огляду на вищенаведені вимоги законодавства, виконання за виконавчим листом Святошинського районного суду м. Києва від 01.02.2017 року мало здійснюватися в іноземній валюті. Суд у своєму рішенні визначив до стягнення саме 8 036,57 доларів США, а не еквівалент у гривнях, тому у державного виконавця не було правових підстав для перерахунку цієї суми у національну валюту.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 686/5863/13-ц, від 06.07.2022 у справі № 0538/5438/2012 та від 28.09.2022 у справі № 2-306/11.

01.02.2017 року Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у справі № 759/4884/16-ц про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 8 036,57 доларів США та судових витрат у розмірі 2 850,69 грн. Зазначення у рішенні поряд із сумою в доларах США її гривневого еквівалента за курсом НБУ станом на 03.12.2015 року (190 046,32 грн) створило двозначність у розумінні обов`язку боржника.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку коли рішенням суду стягнуто заборгованість в іноземній валюті, державний виконавець, виявивши у боржника кошти у гривнях, зобов`язаний дати доручення на їх обмін у банківській установі з подальшим перерахуванням іноземної валюти на відповідний валютний рахунок органу державної виконавчої служби. Такий порядок є імперативним та спрямований на забезпечення належного і повного виконання судового рішення в тій формі, в якій воно ухвалене.

Проте в даному випадку державний виконавець відступив від визначеного законом порядку і здійснював перерахування стягувачу грошових коштів у гривнях, фактично підміняючи валютне зобов`язання, визначене у резолютивній частині рішення суду, його гривневим еквівалентом. Подібні дії не можуть вважатися належним виконанням, оскільки вони змінюють зміст зобов`язання, встановленого судовим рішенням, чого державний виконавець не має права робити.

За таких обставин постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена передчасно та без законних підстав, адже основне зобов`язання про стягнення на користь стягувача 8 036,57 доларів США, виконане не було.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи скаргу АТ «Сенс Банк» на дії державного виконавця, помилково дійшов висновку, що виконання у гривнях за курсом НБУ є правильним.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дослідженим доказам та нормам матеріального права, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню відповідно до статті 376 ЦПК України, з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення скарги АТ «Сенс Банк» на дії старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Каплуновської М. О. та визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 54600213 від 08.10.2024 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гордона Олексія Вікторовича в інтересах Акціонерного товариства «Сенс Банк»задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Каплуновської Марії Олександрівни про закінчення виконавчого провадження від 08.10.2024 у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура