Номер провадження по справі 2/387/421/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області у складі

головуючого судді Солоненко Т. В.

із секретарем судового засідання Косюг І.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

І. Описова частина

Стислий виклад позиції позивача та відповідача

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 22.04.2025 надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13204,35 грн за договором про споживчий кредит №127910 від 12.01.2024.

Свій позов ТОВ "ФК "Ейс" обґрунтовує тим, що між 12.01.2024 між ТОВ "ФК "Кредіплюс" та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №127910. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у загальному розмірі 10667,00 грн строком на 84 дні зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та комісії. Між ТОВ " "ФК "Кредіплюс" та ТОВ "ФК "Ейс" 12.07.2024 укладено Договір факторингу №12072024, відповідно до якого до ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії, тому має заборгованість перед позивачем на загальну суму 13204,35 грн, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У пункті 4 позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився.Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. 01.07.2025 на адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 116, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 26.06.2025 отримав повістку про виклик до суду в судове засідання призначене на 18.08.2025.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.05.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за клопотанням представника позивача, витребував у АТ «Сенс Банк» інформацію, судове засідання призначено на 18.06.2025.

19.05.2025 представник відповідача Федяєв С.В. через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Суть заперечень зводиться до того, що відсутні в матеріалах справи належні докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, також виникає сумнів щодо того, чи дійсно кошти згідно платіжної інструкції №3103 від «12» липня 2024 року за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу №12072024 від 12.07.2024 були передані між сторонами. Крім того вказав на те, що кредитодавець не оцінив кредитоспроможність споживача (а.с.81-82).

19.05.2025 представник відповідача Федяєв С.В. через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подав клопотання про витребування доказів (а.с.85-86).

23.05.2025 представник позивача Поляков О.В. через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що позивачем доведено розмір фактично отриманих відповідачем кредитних коштів за умовами кредитного договору, а також розмір існуючої заборгованості за кредитним договором, що є підставою для задоволення позову (а.с.89-93).

За наслідками судового засідання 18.06.2025 розгляд справи відкладено на 18.08.2025, про що 18.06.2025 судом постановлено відповідну ухвалу. У задоволенні клопотання представника відповідача Федяєва С.В. про витребування доказів відмовлено.

З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІ. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Відповідно до виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.04.2024 ТОВ "ФК "ЕЙС" зареєстроване як юридична особа 08.05.2019, види економічної діяльності, 64.99 надання інших фінансових послуг ( крім страхування та пенсійного забезпечення)(а.с.62-66).

12.01.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» і ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 127910, відповідно до умов якого позикодавець надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 10667,00 грн., з яких 8000,25 грн перераховано на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 ; у розмірі 2666,75 грн шляхом погашення заборгованості за комісією, нарахованою згідно п.2.5. індивідуальної частини. Строк кредиту встановлено на 84 дні з 12.01.2024 по 05.04.2024. Згідно п.2.3 договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 300,00% річних. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п. 2.4 договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривня. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Пунктом 2.5 договору визначено, що комісія за надання кредиту складає 2666,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту (а.с. 12-15).

Додатками до договору про споживчий кредит №127910 від 12.01.2024 є: графік платежів за кредитним договором, відповідно до якого кредит надавався строком з 12.01.2024 по 05.04.2024, за цей період позичальник, крім тіла кредиту 10667,00 грн. зобов`язався також сплатити проценти за користування кредитом у сумі 4697,02 грн., комісію за обслуговування кредиту у сумі 2666,75 грн (а.с. 15); паспорт споживчого кредиту (а.с.22--23).

ТОВ «ФК «Кредіплюс» видано довідку про успішність наступної операції, згідно договору 127910 від 12.01.2024 укладеного з ТОВ «ФК «Контрактовий дім», а саме: ОСОБА_1 , номер кредитного договору 127910, дата кредитного договору 12.01.2024, номер карти НОМЕР_1 , сума 8000,25 валюта UAH, дата прийняття 12.01.2024, призначення платежу: видача кредиту №127909 від 12.01.2024, статус прийнято (а.с.35).

Також до матеріалів справи долучено картку обліку виконання договору 127910 дата укладання договору 12.01.2024 ОСОБА_1 за період з 12.01.2024 по 05.04.2024, відповідно до якого станом на 05.04.2024 у останнього наявна заборгованість у розмірі 13204,35 грн, з яких: тіло 9337,14 грн., відсотки 3466,21 грн., комісія 401,00 грн. Також ОСОБА_1 сплатив 1329,86 грн у рахунок погашення тіла кредиту, 1230,81 грн погашення відсотків (а.с.42).

12.07.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс», укладено договір факторингу №112072024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» передає ТОВ «ФК «Ейс» за плату, а фактор приймає належні клієнту грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між клієнтом і боржником (а.с.45-48).

Суду надано копію акту прийому-передачі реєстру боржників від 12.07.2024 за договором факторингу №12072024 від 12.07.2024; витяг з додатку №1 до договору факторингу 12072024 від 12.07.2024 - реєстр боржників, відповідно до яких фактор ТОВ «ФК «Ейс» отримав від клієнта ТОВ "ФК " Кредіплюс" право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №127910, на суму 13204,35 грн, з яких: 9337,14 грн. залишок по тілу кредиту, 3466,21 грн залишок по відсотках, 401,00 грн залишок по комісії; платіжну інструкцію в національній валюті від 12.07.2024 №3103 (а.с. 53, 52 ).

Відповідно до копії платіжної інструкції в національній валюті від 12.07.2024 №3103, ТОВ "ФК"Ейс" перерахувало ТОВ "ФК " Кредіплюс" кошти у розмірі 414716,21 грн, призначення платежу: оплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №12072024 від 12.07.2024 (а.с. 54).

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №127910 наданої ТОВ «ФК «ЕЙС» ОСОБА_1 станом на 26.02.2025 має заборгованість у розмірі 13204,35 грн, що складається із простроченої заборгованості за тілом у розмірі 9337,14 грн, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 3466,21 грн, прострочена заборгованість за комісією у розмірі 401,00 грн (а.с. 44).

З інформації наданої АТ "Сенс Банк" №6883-БТ-32.3/2025 від 22.05.2025, встановлено, що в АТ "Сенс Банк" на ім`я ОСОБА_1 було емітовано картку, маска якої № НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 є фінансовим номером телефону за платіжною карткою № НОМЕР_2 . На зазначену картку 12.01.2024 зараховано кошти в сумі 8000,25 грн. (а.с.107-109).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.1046 вказаного Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наведеного можливо дійти висновку, що дійсно 12.01.2024 між відповідачем та ТОВ «ФК «Кредіплюс» в електронній формі укладено договір про споживчий кредит №127910, та відповідач був ознайомлений з усіма їх істотними умовами та прийняв їх.

Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними, як приклад у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.

В матеріалах справи відсутні докази оспорення ОСОБА_1 договору про споживчий кредит.

Відтак, оскільки відповідач взяв на себе певні зобов`язання, належним чином в установлений договором строк не виконав, за розрахунком позивача, на час звернення до суду, за ним рахується заборгованість за договором про споживчий кредит №127910 від 12.01.2024, у загальному розмірі 13204,35 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 9337,14 грн, заборгованість за відсотками 3466,21 грн, заборгованість за комісією 401,00 грн.

Таким чином, відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит та на отримання процентів за користування кредитом.

Проте, з огляду на надані суду матеріали, суд вважає, що не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії в розмірі 401,00 грн виходячи з такого.

Так, положеннями п.2.4 договором про споживчий кредит №127910 від 12.01.2024 передбачений знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень та стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень.

При цьому суд зважає на згідно ч. 2ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Частиною 1статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними (речення перше частини першої статті 21 ЗУ "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 13 січня 2006 року).

Суд на підставі приписів статті 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», частини першої статті 21 ЗУ «Про захист прав споживачів у редакції», чинній до 13 січня 2006 року, пункту 6 частини першої статті3та частини третьої статті509 ЦК України може визнати недійсною умову про плату (комісію) за управління кредитом (обслуговування його), інші подібні платежі, встановлені у договорі про надання споживчого кредиту, укладеному до 13 січня 2006 року (пункти 98 та 99 Постанови у справі № 363/1834/17).

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування»(п. 31.29 постанови у справі №496/3134/19).

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними (п. 32.8 Постанови у справі №496/3134/19).

З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні вимоги про стягнення комісії за користування кредитним договором слід відмовити, з огляду на нікчемність положень пунктів кредитного договору, що визначають плату за обслуговування кредиту.

Звертаючись із позовом до суду, ТОВ "ФК "Кредит Капітал" посилалося на те, що воно набуло права вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №12072024 від 12.07.2024.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови вказаного договору, не повернув отримані в борг грошові кошти та не сплатив проценти за користування кредитом, суд дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся до суду за захистом порушеного права, а отже і наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту в розмірі 9337,14 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 3466,21 грн.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті133та частин першої - третьої статті137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 4ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У розумінні ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: договір про надання правової допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025 укладений між ТОВ "Фінансова компанія «Ейс» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери»; додаткова угода №6 до договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025; акт прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4956 від 24.04.2012 (а.с.55-56, 57-58, 60,39).

Суд погоджується, що наведені у розрахунку витрати дійсно пов`язані з розглядом справи, але вважає, що їх розмір не є пропорційним до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін.

Так, з огляду на складність справи, ціну позову та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тривалість та порядок судового провадження, суд переконаний, що витрати на правничу допомогу є дещо завищеними.

Оскільки рішенням суду позов задоволено повністю, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, чим відновлено порушене право позивача, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту в суді, враховуючи недотримання співмірності витрат на правничу допомогу, суд вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 4 000,00 грн, яка відповідатиме принципу розумності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведеного, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2348,83 грн .

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 274, 280-284 ЦПК України, ст.ст.526, 598, 599, 625, 638, 1048, 1050,1054 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" заборгованість за договором про споживчий кредит №127910 від 12.01.2024 в розмірі 12803 гривні 35 копійок (дванадцять тисяч вісімсот три гривні 35 копійок), з яких: заборгованість за тілом кредиту 9337,14 грн; заборгованість за нарахованими відсотками- 3466,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" витрати зі сплати судового збору у розмірі 2348 гривень 83 копійки (дві тисячі триста сорок вісім гривень 83 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень 00 копійок (чотири тисячі тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач- Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" (02090, місто Київ, Харківське шосе,19, офіс 2005, );

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Таїсія СОЛОНЕНКО