Єдиний унікальний номер судової справи 484/3169/25
Номер провадження 22-ц/812/1582/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

08 вересня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 14 липня 2025 року під головуванням судді Медведєвої Н.А. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» (далі ТОВ «Займер») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №97824 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

За умовами договору товариство надало позичальнику кредит в розмірі 2 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору.

28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі, і до ОСОБА_1 за кредитним договором №97824 від 12 грудня 2019 року.

Позичальник ОСОБА_1 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримав, у зв`язку із чим станом на 31 січня 2025 року утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 7 160 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 000 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 5 160 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №97824 від 12 грудня 2019 року в загальному розмірі 7 160 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначав, що позивач не надав докази повідомлення його про наявність заборгованості чи пропозиції врегулювати спір. Також зазначав, що він є військовослужбовцем, а тому з нього не підлягають стягненню штрафи, пеня та інші санкції.

27 червня 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» подало до районного суду заяву, в якій просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 10 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2025 року позов ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №97824 від 12 грудня 2019 року у розмірі 2 560 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2 000 грн., заборгованості по процентам в розмірі 560 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 866 грн. 11 коп. і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 754 грн. 19 коп., всього стягнуто 7 180 грн. 30 коп.

У задоволенні позову в частині стягнення іншої частини процентів міськрайонним судом відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ТОВ «ФК«КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до положень ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. У зв`язку із цим, підлягає стягненню з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі 2 000 грн. та заборгованість за процентами за період з 12 грудня 2019 року по 25 грудня 2019 року в розмірі 560 грн.

Зазначено, що підстави для звільнення відповідача від сплати заборгованості по процентам за період з 12 грудня 2019 року по 25 грудня 2019 року на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні, оскільки відповідач був мобілізований лише 05 жовтня 2020 року, тобто на момент нарахування процентів відповідач не був мобілізованим.

Також суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в сумі 866 грн. 11 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 754 грн. 19 коп.

Відповідач ОСОБА_1 не погодився із зазначеним судовим рішенням в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу та судового збору подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просив судове рішення в оскаржуваній частині скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні таких вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зазначена сума правничої допомоги є завищеною та непропорційною складності справи. Позивачем не було надано належних доказів на підтвердження фактичного надання правничих послуг, а саме: акти виконаних робіт, рахунки-фактури або квитанції про оплату.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованості за тілом кредиту та процентами рішення суду сторонами не оскаржується.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи наведене та оскільки рішення суду оскаржується відповідачем лише в частині вирішення питання про компенсацію позивачу понесених судових витрат на стадії розгляду справи судом першої інстанції, то апеляційний суд здійснює його перегляд лише в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як іншими учасниками справи не оскаржується і вони не будуть позбавлені такого права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині відповідає не в повному обсязі.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що 12 грудня 2019 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за №97824 про надання фінансового кредиту, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит в розмірі 2 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

В подальшому, 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі, і до ОСОБА_1 за кредитним договором №97824 від 12 грудня 2019 року.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року за кредитним договором за №97824 про надання фінансового кредиту від 12 грудня 2019 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 7 160 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 000 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 5 160 грн., яку й просив стягнути позивач з відповідача.

Також, звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути судові витрати у справи, які складаються з судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500 грн.

Вирішуючи справу, районний суд вважав за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в сумі 866 грн. 11 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 754 грн. 19 коп.

Разом з тим, що стосується визначеного судом розміру витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

У ч.2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦК України).

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу ч.3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

У додатковій постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Верховний Суд у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30 вересня 2020 року (провадження №61-22962св19), зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд, зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України.

Крім того, згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано суду:

- копію договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року та додаткової угоди №1 від 27 грудня 2024 року до вказаного договору від 29 грудня 2023 року, укладених між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. (а.с.12-13,14);

- копію довіреності від 30 грудня 2024 року (а.с.64);

- копію акту про отримання правової допомоги від 24 червня 2025 року складеного адвокатом Пархомчуком С.В. та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», в якому зазначено опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги (а.с.65).

Дослідивши надані докази та матеріали справи, колегія суддів вважає, що розмір понесених судових витрат за представництво інтересів позивача у даній справі є завищеним, з огляду на те, що представник позивача адвокат Пархомчук С.В. фактично не брав участі у судових засіданнях, не здійснював підготовчих чи процесуальних дій, які б свідчили про значний обсяг наданих послуг. Також, беручи до уваги відсутність доказів істотного обсягу здійсненої адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено необхідність понесення витрат у заявленому розмірі.

Колегія суддів також зауважує, що дана справа не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів у справі, а розмір гонорару, визначений стороною позивача та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Керуючись принципом справедливості, розумності та необхідності компенсації саме тих витрат, які безпосередньо пов`язані із розглядом цієї справи, враховуючи предмет спору, складність справи та фактично виконані роботи адвокатом, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, визначеного міськрайонним судом, з 3 754 грн. 19 коп. до 1 000 грн., оскільки саме зазначена сума, на переконання колегії суддів, є достатньою, обґрунтованою, справедливою та відповідає критеріям співмірності й розумності понесених стороною витрат.

Щодо стягнутого судом першої інстанції судового збору, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при подачі позову було сплачено 2 422 грн 40 коп. судового збору, то районним судом правильно стягнуто з відповідача на користь позивача 866 грн. 11 коп. судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам (35.75%).

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За такого, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2025 року в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та в частині загального розміру стягнення слід змінити, а в частині розміру стягнутого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» судового збору слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2025 року в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та в частині загального розміру стягнення змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» () з 3 754 (три тисячі сімсот п`ятдесят чотири) грн. 19 коп. до 1 000 (одна тисяча) грн. та загальний розмір коштів, що підлягає стягненню, з 7 180 (сім тисяч сто вісімдесят) грн. 30 коп. до 4 426 (чотири тисячі чотириста двадцять шість) грн. 11 коп.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2025 року в частині розміру стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» судового збору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 09 вересня 2025 року