ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1498/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №130/2506/24 Категорія: 302090000 Барська Т.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Шупика О.А. на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.06.2025 (повний текст складено 19.06.2025, суддя в суді першої інстанції Барська Т.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з виплати орендної плати, інфляційних втрат, 3% річних та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у серпні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Шупик О.А., звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 05.05.2025, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з орендної плати з урахуванням індексації у розмірі 61 464,82 грн., 15 786,82 грн. інфляційних втрат, 3 866,33 грн. 3% річних, а всього 81 117,97 грн., а також 5 000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказано на те, що мати позивача - ОСОБА_2 з 2001 року по 13.07.2023 року була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,030 га з кадастровим номером :02:001:0010, що розташована в адміністративних межах села Владиславчик Монастирищенського (нині Уманського) району Черкаської області, яка належала їй на праві приватної власності на землю згідно з Державним актом на землю серії ЧР №0319612 від 13.07.2001 та 12.11.2015 із ПрАТ «Райз-Максимко» уклала договір оренди землі.

01.01.2018 між ОСОБА_2 , ПрАТ «Рай-Максимко» та ТОВ «Поділля Агропродукт» (новий орендар) укладено додаткову угоду б/н до договору оренди від 12.11.2015 про заміну сторони та внесення змін до договору оренди внаслідок чого право оренди належної ОСОБА_2 на праві приватної власності земельної ділянки перейшло до відповідача - ТОВ «Поділля Агропродукт».

За доводами позивача, відповідач належним чином не виконував взяті на себе обов`язки і передбачену умовами укладеного з ОСОБА_2 договору оренди плату за користування земельною ділянкою систематично не сплачував, що спонукало Хворостенка О.І. в інтересах ОСОБА_2 звернутись до суду з вимогами про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з виплати орендної плати.

12.07.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0010 та цього ж дня державним реєстратором здійснена державна реєстрація даного договору.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.03.2024 у справі №702/250/23 позов ОСОБА_1 задоволений частково, договір оренди земельної ділянки від 12.11.2015 зі змінами згідно з додатковою угодою від 01.01.2018, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Поділля Агропродукт», розірваний. У задоволенні вимоги щодо стягнення заборгованості з виплати орендної плати відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 09.04.2024.

Зважаючи на те, що відповідач з 2018 року по 31.12.2019 не у повному обсязі сплатив орендну плату, а з 2020 по 2024 роки взагалі не сплатив, це стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.06.2025 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 3003,34 грн. орендної плати, 383,31 грн. та 74,45 грн. 3% річних, а всього 3 461,10 грн.

В обґрунтування рішення вказано на те, що рішенням суду від 06.03.2023 договір оренди землі, укладений 12.11.2015 між ОСОБА_2 та відповідачем, розірваний, тому позивач, після отримання земельної ділянки в дар, мав право на орендну плату за її використання з 14.07.2023 по 09.04.2024. При цьому, повідомлення орендарю про перехід права власності та реквізити для сплати орендної плати позивач надіслав лише 20.08.2024, у зв`язку з чим відповідач орендну плату за користування земельною ділянкою у 2023 році виплатив попередньому власнику, що також підтверджує і позивач. Згідно висновків суду першої інстанції підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав 07.07.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути понесені позивачем судові витрати. Скаржник зазначає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що до позивача перейшли права та обов`язки як орендодавця за договором оренди лише за період з 14.07.2023 по 09.04.2024, що суперечить законодавству та правовим позиціям ВС. Згідно з рішенням суду від 06.03.2024 після заміни сторони позивача правонаступником до нового позивача до ОСОБА_1 з 12.07.2023 перешли всі права ОСОБА_2 за договором оренди від 12.11.2015 з урахуванням змін за додатковою угодою від 01.01.2018 як до нового власника земельної ділянки.

Крім того, помилковими є твердження суду стосовно повідомлення позивачем орендарю про перехід права власності та реквізити для сплати орендної плати лише 20.08.2024, у зв`язку з чим відповідач орендну плату за користування земельною ділянкою у 2023 році виплатив попередньому власнику, що також підтверджує і позивач, адже земельне законодавство не містить положень щодо правових наслідків неповідомлення орендаря про зміну власника орендованої земельної ділянки протягом місяця з дня набуття права власності на неї, у зв`язку з чим на думку скаржника слід застосовувати загальні норми права, зокрема ЦК України.

Скаржник наголошує, що рішенням суду від 06.03.2024 у справі №702/250/23, яке набрало законної сили, було встановлено обставини, у тому числі і стосовно заборгованості по орендній платі відповідача, які в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також представник позивача вказує про те, що твердження відповідача про виплату ним у повному обсязі орендної плати спростовуються матеріалами справи.

Стосовно відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в апеляційній скарзі йдеться про помилковість висновків суду першої інстанції, адже внаслідок невиплати орендної плати відповідачем був порушений звичайний спосіб життя позивача, виникла необхідність у докладанні додаткових зусиль для його нормалізації та витрати власного часу для вирішення проблем, пов`язаних із захистом порушених прав, що порушило нормальний спосіб життя, призвело до змін у його життєвих і виробничих стосунках, погіршення відносин з оточуючими людьми та знизило ступінь його престижу, тощо.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ЧР 0319612 ОСОБА_2 на підставі рішення Владиславецької сільської Ради народних депутатів №2 від 01.04.2001 набула у приватну власність земельну ділянку площею 3,030 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах згідно з планом зовнішніх меж (том 1 а.с.38-41).

05.03.2010 межі земельної ділянки визначені в натурі (на місцевості) і їй присвоєний кадастровий номер :02:000:0010 (а.с.42 том 1).

12.11.2015 ОСОБА_2 , як власник земельної ділянки, передала її у володіння та користування на умовах оренди ПрАТ «Райз-Максимко», що підтверджує копія Договору оренди землі від 12.11.2015 (надалі у тесті також Договір оренди, правочин) (том 1 а.с.46-51).

За умовами п.1 Договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського товариства строком на п`ять років зі сплатою орендної плати у грошовій формі в розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 4452,95/5561,63 грн. Орендна плата може вноситись також у натуральній або відробітковій формах, але за окремим додатковим погодженням (п.8,9 правочину).

Пунктом 37 Договору оренди його сторони узгодили, що дія правочину припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи орендаря (том 1 а.с.49).

Відповідно до п. 40 правочину перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем (том 1 а.с.49).

Згідно з актом прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від 12.11.2015 ОСОБА_2 передала земельну ділянку у користування ПрАТ «Райз-Максимко» (том 1 а.с.50).

Угодою щодо форми орендної плати від 12.11.2015 сторони узгодили кількість сільськогосподарської продукції, що підлягає видачі як орендна плата, а також вид і розмір наданих послуг, що підлягають наданню як орендна плата (том 1 а.с.51).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2016 на підставі державного акту серії ЧР0319612 про право власності ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,03га з кадастровим номером :02:001:0010 передала в оренду ПрАТ «Райз-Максимко» вказану земельну ділянку згідно з Договором оренди від 12.11.2015 (том 1 а.с.52-53).

Додатковою угодою б/н від 01.01.2018 укладеною між ОСОБА_2 , ПрАТ «Райз-Максимко» та ТОВ «Поділля Агропродукт» дійшли згоди щодо відступлення ПрАТ «Райз-Максимко» права оренди належної ОСОБА_2 земельної ділянки ТОВ «Поділля Агропродукт» (том 1 а.с. 54).

Крім іншого, орендодавець та ТОВ «Поділля Агропродукт», як новий орендар, погодили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 9% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 12013, 35 гривень, а нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 133482 гривні (том 1 а.с.54).

Згідно акту прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) 01.01.2018 ОСОБА_2 передала у користування земельну ділянку ТОВ «Поділля Агропродукт» (том 1 а.с.55).

Право оренди ТОВ «Поділля Агропродукт» зареєстроване 12.07.2018, що підтверджує копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (том 1 а.с.56).

12.07.2023 ОСОБА_2 передала безоплатно, а її син ОСОБА_1 прийняв в дар земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,0193 га з кадастровим номером :02:001:0010, яка розташовується в Черкаській області Уманський (Монастирищенський) район адмінмежі Владиславчиської сільської ради (а.с.118-119 том 1).

Право власності ОСОБА_1 на отриману в дар від матері ОСОБА_2 земельну ділянку зареєстроване приватним нотаріусом Шелудько В.П. 14.07.2023 (том 1 а.с.120).

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.03.2024 у справі №702/250/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Поділля Агропродукт» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з виплати орендної плати позов задоволено частково: розірвано договір оренди землі б/н від 12.11.2015 (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою б/н від 01.01.2018), укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Поділля Агропродукт». У задоволенні вимоги щодо стягнення заборгованості з виплати орендної плати на користь ОСОБА_2 відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Ухвалюючи рішення від 06.03.2024 суд стосовно вимог щодо стягнення заборгованості з виплати орендної плати на користь ОСОБА_2 вказав, що після заміни позивача правонаступником (ухвала суду від 03.08.2023) ОСОБА_2 було замінено на належного позивача ОСОБА_1 , який з 12.07.2023 став власником земельної ділянки з приводу якої виник спір. Представник позивача Хворостенка О.І. 22.12.2023 подав заяву про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до якої просив зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення заборгованості з виплати орендної плати та просив стягнути з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_2 заборгованість з виплати орендної плати. Таким чином, після заміни сторони позивача правонаступником до нового позивача ОСОБА_1 перейшло право вимоги у даній справі як нового власника земельної ділянки, а ОСОБА_2 втратила статус позивача та права, що належать позивачу як стороні у справі, в тому числі і щодо позовних вимог.

Отримана судом інформація з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, підтверджує, що з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2024 року включно від ТОВ «Поділля Агропродукт» ОСОБА_1 доходи не отримував (том 2 а.с.1-2).

Зазначені обставини сторонами визнаються.

При цьому, з інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів ОСОБА_2 від ТОВ «Поділля Агропродукт» за перiод з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2024 виплачено наступні доходи:

у 2 кварталі 2018 - 12422,36 грн.,

у 4 кварталі 2018 - 8 944,10 грн.,

у 1 кварталі 2019 - 2 972,06 грн.,

у 4 кварталі 2019 - 17204,96 грн.,

у 1 кварталі 2020 - 1 304,35 грн.,

у 1 кварталі 2020 - 130,82 грн.,

у 2 кварталі 2020 - 1130,76 грн.,

у 2 кварталі 2020 243,17 грн.,

у 4 кварталi 2020 - 22 793,17 грн.,

у 1 кварталі (лютий) 2021 - 1 304,34 грн.,

у 4 кварталі 2021(грудень) - 20 590,82 грн.,

у 1 кварталi 2022 (лютий) - 3 111,37 грн.,

у 1 кварталі (лютий) 2023 - 7 575,00 грн.,

у 1 кварталі (березень) 2023 - 1 050,00 грн.,

у 1 кварталі (квітень) 2023 8 014,6 грн.,

у 4 кварталі (листопад) 2023 - 15 523,96 грн.,

у 1 кварталі (січень) 2024 - 1 863,35 грн.,

у 3 кварталі (вересень) 2024 - 16 315,68 грн. (том 2 а.с.3-7).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, яким, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 05.05.2025, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з орендної плати з урахуванням індексації у розмірі 61 464,82 грн., 15 786,82 грн. інфляційних втрат, 3 866,33 грн. 3% річних, а всього 81 117,97 грн., а також 5 000,00 грн. моральної шкоди.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до положень ч.ч.1, 9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Також відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Спеціальним законом, що врегульовує правовідносини з приводу оренди землі, є ЗУ «Про оренду землі».

Статтею 13 цього закону встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У статті 21 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Частиною 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Враховуючи ту обставину, що позивач згідно з договором дарування від 12.07.2023 прийняв в дар по цьому договору земельну ділянку право власності на яку виникло з моменту прийняття дарунку та його реєстрації 14.07.2023, відповідно саме з цього моменту до ОСОБА_1 перейшли права орендаря за договором оренди та він набув право на орендну плату за використання земельної ділянки.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що у зв`язку з тим, що повідомлення орендарю про перехід права власності та реквізити для сплати орендної плати ОСОБА_1 надіслав лише 20.08.2024, відповідач плату за користування земельною ділянкою у 2023 році виплатив попередньому власнику ОСОБА_2 , що підтвердив і сам позивач.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:

кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;

найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;

місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;

платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати ВС від 08.09.2020 у справі №920/418/19 повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Тож чинне законодавство передбачає, що у договорі оренди землі може бути замінено як орендаря, так і орендодавця, і зміст наведеного законодавчого регулювання є спрямованим на збереження попередніх існуючих орендних відносин при переході права власності на земельну ділянку чи реорганізації орендаря.

При відчуженні орендованої земельної ділянки попередній власник вибуває із орендних відносин, а новий власник має право і водночас зобов`язаний стати орендодавцем за договором оренди. При цьому законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.

У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування загальних норм права, зокрема ст. 516 ЦК України, оскільки земельне законодавство не містить положень щодо правових наслідків неповідомлення орендаря про зміну власника орендованої земельної ділянки протягом місяця з дня набуття права власності на неї, є помилковими, оскільки обов`язок орендаря про зміну власника орендованої земельної ділянки прямо передбачений статтею ч. 3 ст. 148-1 ЗК України та відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка є обов`язковою (ч. 4 ст. 263 ЦПК України), оскільки без такого повідомлення орендар може продовжувати виконувати свої зобов`язання перед попереднім власником, і це буде вважатись належним виконанням договору.

Зважаючи на те, що рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.03.2023 (справа №702/250/25) договір оренди землі від 12.11.2015 між ОСОБА_2 та відповідачем розірваний, то позивач ОСОБА_1 мав право на орендну плату за її використання з 14.07.2023 по 09.04.2024. При цьому, ОСОБА_1 в порушення прямих вказівок Закону (ч. 3 ст. 148-1 ЗК) у встановлений термін (1 місяць) користувача земельної ділянки, відповідача у справі, не повідомив, тому відповідач виплатив плату за використання земельної ділянки у 2023 році попередньому орендодавцю ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та стягнув на користь ОСОБА_1 орендну плату за використання земельної ділянки упродовж січня-березня 2024 року.

Саме з таких підстав апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, адже вони ідентичні викладеним у позовній заяві, були предметом розгляду суду першої суду інстанції, їм дана належна правова оцінка, з якою погоджується суд апеляційної інстанції, а інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди не знайшли свого підтвердження і висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди з ухваленим у справі судовим рішенням.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.06.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.06.2025 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з виплати орендної плати, інфляційних втрат, 3% річних та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 10.09.2025.

Суддя-доповідач

Судді