ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7813/25 Справа № 210/6590/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 04 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог, які були уточнені у квітні 2024 року, посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_3 . Йому на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 . За час свого життя рідний брат позивача зробив заповіт на квартиру АДРЕСА_1 на жінку, з якою він деякий час спілкувався, а саме на ОСОБА_2 .

Позивач вчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, одна їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 07.09.2021 року було складено заповіт на відповідача і він заповів відповідачу вищезазначену квартиру.

ОСОБА_1 поховала свого рідного брата ОСОБА_3 за власні кошти, а ОСОБА_2 відмовилась брати участь у похованні. ОСОБА_4 була присутня на похоронах та поминальному заході, але участі щодо оплати поховання та поминального заходу не брала.

На поховання ОСОБА_3 було витрачено всього 23 632,04 грн, що складається з ритуальних послуг на суму 15 000,00 грн, підготовка тіла до поховання на суму 437,24 грн, поминального обіду на суму 3 740,00 грн, завдаток за проведення поминального обіду на суму 1577,00 грн, продуктів до поминального столу на суму 327,20 грн. та 49,60 грн, а також ручне копання могили та оформлення договору 2 550,00 грн.

Відповідачка у добровільному прядку відмовилась відшкодовувати позивачеві понесені витрати.

На підставі вищевикладеного позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на поховання спадкодавця у розмірі 23 632,04 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на поховання спадковадця в сумі 21 082, 04 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2025 року виправлено описку в рішенні Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року по справі 210/6590/23, провадження 2/210/53/25. Зазначено вважати правильним в другому абзаці резолютивної частини рішення «Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 відшкодування витрат на поховання спадковадця в сумі 23632,04 гривень (двадцять три тисячі шістсот тридцять дві гривні чотири копійки)». Іншу частину рішення залишено без змін.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 не погоджується із рішенням суду через його невідповідність обставинам справи та яке ухвалено на неправдивих свідченнях, наданих суду позивачем, тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на перелік послуг, яка надаються у випадку організації похорон, та те, що сума витрат, визначених на поховання, за виключенням поминального обіду продуктів поминального обіду, підготовка тіла до поховання та за виключенням бригади та батюшки, складає 10 000,00 грн.

Крім того, ОСОБА_2 в день похорон у присутності свідка передала позивачу 11 000,00 грн та з урахуванням виплати двох пенсій померлого, вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки будь-якої суми.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №429/2022 після смерті громадянина ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15 вересня 2022 року за №775 із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернулась сестра померлого ОСОБА_1 та 27 вересня 2022 року за № 814 із заявою про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла спадкове майно після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом строк, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Ринкова вартість об`єкта складає 350 200 гривень.

Крім того з матеріалів спадкової справи вбачається, що сестра померлого ОСОБА_1 прийняла у встановлений законом строк спадкове майно, а саме: вклади з відповідними відсотками, нарахованою компенсацією та індексацією, що знаходиться в Акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПриватБанк». Згідно довідки залишок на картці складає 3751,79 гривень.

ОСОБА_1 являється сестрою ОСОБА_3 , що вбачається з свідоцтв про народження (а.с. 9-10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність факту понесення витрат позивачем на поховання померлого спадкодавця ОСОБА_5 у повному обсязі.

Проте колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу.

Поняття спадкування внормовано статтею 1216 ЦК України, згідно з якою спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним з них або іншою особою на утримання, догляд та лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд та лікування спадкодавця можуть бути стягненні не більше, ніж за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати мають бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни із тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та тримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку із цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

За ст. 10 цього ж Закону, надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Кодексу, здійснюється ритуальними службами або за договором - суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється у порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. В силу ст.12 цього ж Закону - надання ритуальних послуг визначається необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. Цей перелік затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Таким чином, вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати лише тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.

Згідно до роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи із їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості пам`ятників і огорожу даній місцевості. Виходячи з визначення поняття поховання відповідно до Закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни із тілом у могилу.

Так, згідно необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19 листопада 2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за №1111/9710, - до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Зі змісту вказаних норм законодавства також убачається, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями, а тому поминальні обіди не входять до комплексу заходів щодо поховання спадкодавця. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15-ц.

Водночас, обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця є те, що такі витрати мають бути розумними з точки зору їх розміру і необхідності їх здійснення, зазначається і в правових позиціях Верховного Суду, викладених в постановах від 19 березня 2018 року (справа №554/1793/15-ц, пров. №61-6381св18), від 10 жовтня 2018 року (справа №713/1434/16-ц, пров. №61-18884св18), від 21 березня 2018 року (справа №753/15444/15-ц, пров.№61-2424св18).

Згідно зі ст. 1232 ЦК України обов`язок щодо відшкодування витрат покладається на всіх спадкоємців. Витрати, понесені на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця підлягають розподілу між усіма спадкоємцями, які прийняли спадщину, пропорційно до розміру спадкових часток кожного з них.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду про наявність підстав для покладення на відповідачку ОСОБА_4 як спадкоємця майна померлого ОСОБА_3 обов`язку щодо відшкодування витрат понесених ОСОБА_1 .

Разом з тим, визначаючи розмір витрат на поховання, суд дійшов помилкових висновків, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат на поховання брата надано: договір-замовлення на організацію та проведення поховання № 4986, та копію квитанції про сплату (ручна копка могили 2 539,00 грн, оформлення договору 11,00 грн) (а.с. 36), копія накладної № 0064 про надання ритуальних послуг на суму 15 000,00 грн (гроб 5 000,00 грн, хрест 2 000,00 грн, покривало 1 000,00 грн, катафалк 2 000,00 грн, бригада 4 000,00 грн, батюшка 1 000,00 грн) (а.с. 13), квитанції про оплату послуги щодо підготовки тіла до поховання у розмірі 437,24 грн (а.с. 14), квитанція № 23 про оплату поминального обіду на суму 3 740,00 грн (а.с. 16), квитанція про оплату завдатку за проведення поминального обіду на суму 1 577,00 грн (а.с. 15), квитанції про оплату продуктів до поминального столу у сумі 327,20 грн та 49,60 грн (а.с. 15).

Оцінюючи надані ОСОБА_1 докази понесених нею витрат на поховання брата, колегія суддів звертає увагу на те, що не всі зазначені витрати відносяться до затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19 листопада 2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за №1111/9710, необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг.

Щодо наданих позивачкою квитанцій про оплату поминального обіду та завдатку за проведення поминального обіду, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно наведеного Переліку, поминальний обід не входить до комплексу заходів щодо поховання спадкодавця, а отже його вартість не підлягає відшкодуванню особі, яка понесла такі витрати спадкоємцями.

Щодо квитанцій на купівлю харчових продуктів, колегія суддів зауважує про неможливість встановлення їх зв`язку з переліченими у Переліку ритуальними послугами.

Окрім того, колегія суддів враховує, що відповідно до інформації, яка надійшла від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання ухвали суду, якою задоволено клопотання відповідачки ОСОБА_2 про витребування доказів, повідомляється, що за допомогою на поховання ОСОБА_3 звернулася ОСОБА_1 та якій на поховання виплачені кошти у розмірі 7 470,00 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що вказану суму понесених позивачкою витрат на поховання повинно бути зменшено, тому на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з ОСОБА_2 кошти у сумі 10 517,24 грн ((2 550,00 грн (ручна копка могили та оформлення договору) +15 000,00 грн (ритуальні послуги) + 437,24 (підготовка тіла до поховання)) 7 470,00 грн (кошти отриманні на поховання від ПФУ)).

Доводи відповідачки про надання нею 11 000,00 грн особисто ОСОБА_1 на поховання ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодним доказом з матеріалів справи, крім того, клопотання про допит свідків відповідачкою не заявлено, тому такі твердження не спростовують доводів позивачки щодо понесення нею витрат на поховання.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачка, як спадкоємиця майна померлого ОСОБА_3 , зобов`язана відшкодувати розумні витрати, які були зроблені позивачкою на поховання спадкодавця у розмірі доведених вимог, однак дійшов помилкового висновку при визначенні розміру коштів, які підлягають стягненню, не врахувавши розмір допомоги, отриманої ОСОБА_1 , та коштів, які не входять до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню.

Колегія суддів, на підставі вищевикладеного, приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на поховання спадкодавця у розмірі 10 517,24 грн, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням стягнутих судом витрат на поховання спадкодавця з 23 632,04 грн до 10 517,24 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено частково, що становить 44,50% від заявлених вимог (10517,24 х 100% / 23632,04).

Позивачкою сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1 073,60 грн.

Таким чином, пропорційно до задоволених позовних вимог позивача, зменшенню підлягає і стягнутий судом першої інстанції судовий збір з 1 073,60 грн до 477,75 грн. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з тим, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, а саме на 55,50% (100%- 44,50%), за подачу апеляційної скарги апелянткою сплачено судовий збір в розмірі 1 610,40 грн, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 893,77 грн (1 610,40 х 55,50%).

Керуючись ст. ст. 374, 376,382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року змінити, зменшивши розмір витрат стягнутих на поховання спадкодавця з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 23 632,04 грн до 10 517,24 грн.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року змінити, зменшивши розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1 073,60 грн до 477,75 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 893,77 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді