Справа № 214/7996/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою та просить суд зобов`язати державного виконавця Саксаганського відділу ДВС Піхай І.В. зняти арешт з майна боржника, накладеного на його майно постановою державного виконавця від 30.05.2025 в межах виконавчого провадження № 72796435, посилаючись на відсутність підстав для арешту у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів. В обґрунтування скарги зазначено наявність рішення суду від 04.02.2020 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебування з вересня 2023 року вказаного виконавчого листа на виконанні Саксаганського ВДВС, де постановою державного виконавця від 18 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження. Постановою державного виконавця від 30.05.2025 накладено арешт на його рухоме та нерухоме майно, та винесено інші постанови про накладення арешту на його кошти, тимчасові обмеження на підставі частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», звернуто стягнення на його заробітну плату. При примусовому виконанні виконавчого листа державним виконавцем стягнуто з боржника заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 151 385,69 грн., станом на 03.06.2025 борг зі сплати аліментів відсутній. У зв`язку з погашенням ним заборгованості, державним виконавцем скасовані раніше винесені постанови про арешти та тимчасові обмеження, виключено відомості з Єдиного реєстру боржників, однак не знятий арешт з рухомого та нерухомого майна, інформація про наявність арешту міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Наголошує, що він офіційно працює та перебуває на військовій службі, де з його доходу стягуються аліменти, тому у зв`язку з існуванням іншого способу забезпечення виконання рішення, ніж стягнення на майно боржника, на підставі пункту 7 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» просить задовольнити скаргу.

Ухвалою суду від 13 серпня 2025 року прийнято скаргу до розгляду.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав. пояснивши, що має намір переїхати із сім`єю до іншої місцевості, тому для купівлі там житла хоче продати тут належне йому майно, однак наявне обтяження заважає реалізувати таке право, тому наполягає на задоволенні вимог.

Стягувач ОСОБА_2 та представник Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, однак їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, статей 4, 5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене конституційне положення відображено і у пункті 7 частини третьої статті 2 та статті 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно частини першої статті 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, на виконанні Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 72796435 з виконання виконавчого листа № 214/5671/19 (2/214/1292/20) виданого 06 березня 2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки його заробітку ()доходу) починаючи з 31.07.2019 до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця від 30 травня 2025 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 , оскільки державним виконавцем установлено, що боржник отримує дохід у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 14).

Постановою державного виконавця від 30 травня 2025 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 13).

Постановами від 03 червня 2025 року державним виконавцем знято арешт з коштів боржника, скасовано тимчасові обмеження боржника (а.с. 16-19) у зв`язку з тим, що заборгованість по аліментам за виконавчим листом, яка станом на 01.06.2025 становила 151 385,68 грн., стягнута та перерахована на рахунок стягувача (а..с. 12 зворот).

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження» 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до статей 48, 56 Закону № 1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно із частиною п`ятою статті 13 цього Закону, постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Положенням частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, серед іншого, може бути погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Отже, передумовою застосування пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, по-перше, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, по-друге, існування іншого способу забезпечення виконання рішення ніж звернення стягнення на майно боржника, про що також наголошено Верховним Судом у постанові від 28 травня 2025 року у справі № 489/267/22 (провадження № 61-1121св25).

Разом з тим, суд приймає до уваги наявність відомостей щодо перебування ОСОБА_1 на військовій службі лише з 01.04.2025, відомості щодо відрахувань з його заробітку у виконавчому провадженні № 61926873 від 26.03.2021 (при мінімальному розмірі його заробітної плати), в той час як заборгованість виникла у виконавчому провадженні № 72796435, а також відсутність відомостей щодо підстав наявності заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у такій великій сумі в розмірі 151 385,68 грн., погашення якої здійснено боржником лише при виникненні необхідності у переїзді на інше місце проживання, що ставить під сумнів його добросовісність у подальшому належному виконанні судового рішення, а отже і ставить під загрозу належне утримання неповнолітньої дитини її батьком за рішення суду.

Так, при ухваленні судового рішення суд насамперед приймає до уваги інтереси дитини щодо належного її утримання, оскільки відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тому за наявності заборгованості, сплаченої після накладення арештів на майно та кошти боржника останнім лише 02.06.2025, державний виконавець обґрунтовано залишив чинним арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 з метою уникнення ризиків невиконання рішення в майбутньому.

Положеннями статті 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виконання судового рішення це завершальна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, а тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено статтею 6 Конвенції.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 2-2724/2011 та від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21).

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у діях державного виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», права боржника у виконавчому провадженні не порушені.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинення дій повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу складено 08 вересня 2025 року.

Суддя А.В. Ткаченко