КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4017/21
Провадження № 4-с/488/13/25
УХВАЛА

Іменем України

11.09.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої по справі судді Чернявської Я.А.

за участю секретаря судового засідання Коваль А.О.,

за участю скаржника ОСОБА_1 ,

за участю представника органу ДВС - Лашкова Б.А.,

за участю заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду скаргу ОСОБА_1 де заінтересованою особою виступає Головний державний виконавець Корабельного відділу державної виконавчої служби місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вівсяна Любов Іванівна,

ВСТАНОВИВ:

28.05.2025 р. скаржник ОСОБА_1 звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва зі скаргою на дії Корабельного відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Заінтересованою особою у справі є головний державний виконавець Корабельного відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вівсяна Любов Іванівна.

Скаржник просив суд визнати дії Корабельного відділу ДВС у м. Миколаєві неправомірними, відновити виконавче провадження №?72676025 та зобов`язати виконати вимоги рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.05.2023 року.

Скарга мотивована тим, що у провадженні державного виконавця Вівсяної Л.І. перебуває виконавче провадження №?72676025, яке було відкрито на підставі виконавчого листа №?2/488/385/23 (488/4017/21), виданого 17.08.2023 року Корабельним районним судом м. Миколаєва. Відповідно до рішення суду, боржник зобов`язаний відновити первісну межу земельної ділянки АДРЕСА_1 за первісним планом поквартальної зйомки до рішення №?364 від 25.12.1964 року, а саме встановити межу з відступом 1,20 м від правої зовнішньої стіни житлового будинку №?57 у бік земельної ділянки №?59.

Скаржник зазначає, що при виконанні рішення суду, державним виконавцем допущено істотні порушення, а саме, фактичні виконавчі дії не відповідали змісту рішення, межування здійснено частково та без належної технічної фіксації, скаржника не було належним чином повідомлено про дату і час проведення виконавчих дій, а постанову про закінчення виконавчого провадження винесено без повного фактичного виконання рішення.

На підставі вищезазначеного скаржник звернувся до суду з відповідною скаргою.

У судовому засіданні скаржник наполягав на відновленні первісних меж земельної ділянки.

Начальник відділу ДВС Лашков Б.А. пояснив, що виконавче провадження відкрито 23.08.2023 року, боржнику надано строк для добровільного виконання, після чого проведено відповідні виконавчі дії, складено акт, здійснено фотофіксацію, межу встановлено відповідно до рішення суду, виконавче провадження завершено у зв`язку з фактичним виконанням.

Суд, дослідивши матеріали скарги взявши до уваги пояснення сторін , прийшов до наступного.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до приписів ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Крім того, обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства передбачених п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Судом встановлено, що виконавче провадження №?72676025 відкрито на підставі виконавчого листа, яким передбачено відновлення меж земельної ділянки №?57 за первісним планом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених законом, та забезпечити їх повне і своєчасне виконання у спосіб і в порядку, визначеному виконавчим документом.

Разом з тим, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання рішення або неможливості його виконання з причин, що не залежать від державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець здійснювала дії з метою виконання рішення суду, зокрема виїжджала на місце, складала відповідні акти, проводила огляд земельної ділянки. Однак, межування було здійснене в обмеженому обсязі, що пов`язано з наявністю спорів між сторонами та відсутністю фінансування технічних робіт. Ці обставини не свідчать про протиправність дій виконавця.

Згідно вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

За приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

В ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, витрати на проведення технічних робіт, таких як залучення геодезистів, покладаються, відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», на сторони виконавчого провадження, а не на державного виконавця.

Скаржником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність дій або бездіяльність державного виконавця, або порушення ним процедури виконання рішення.

Постанова про закінчення виконавчого провадження, отримана 07.05.2025 року, не містить ознак незаконності, а доводи про відсутність попереднього повідомлення про вчинення виконавчих дій не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України, сторони, інші учасники виконавчого провадження мають право оскаржити дії чи бездіяльність державного виконавця, якщо вважають, що вони порушують їхні права чи свободи. Однак заявником не доведено, що внаслідок дій або бездіяльності державного виконавця було порушено його права.

Крім того, суд враховує положення статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Зокрема, виконавець перевіряє виконання рішення наступного робочого дня після закінчення строку добровільного виконання; у разі невиконання без поважних причин накладає штраф та встановлює строк для виконання рішення з попередженням про кримінальну відповідальність; у разі повторного невиконання надсилає повідомлення органу досудового розслідування та вживає заходів примусового виконання; під час виконання рішення про заборону певних дій доводить до боржника резолютивну частину рішення та складає відповідний акт; після виконання таких дій виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 18, 447, 450-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, де суб`єктом оскарження визначений головний державний виконавець Корабельного відділу державної виконавчої служби місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вівсяна Любов Іванівна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, зазначений строк обчислюється з дня вручення їй відповідної ухвали суду.

Суддя Я.А. Чернявська