_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/947/44/25
УХВАЛА

05.09.2025

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В. при секретарі Кондратенко Ю.Д. розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Київський відділ ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою звернувся ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі також Київський ВДВС) поросив зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений постановою АА № 648467 від 07.06.2010 першого Київського ВДВС Одеського МУЮ (об`єкт обтяження: домоволодіння, 1/2 частина, адреса: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Планетна, будинок 21; Зареєстровано: 07.06.2010 11:04:34 за № 9903822 реєстратором: Одеська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України; Власник: ОСОБА_1 ), для виконання чого здійснити всі необхідні дії для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівних складових частин.

Ухвалою від 13.08.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/ бездіяльність органу примусового виконання.

Керуючись порядком черговості розгляду справ, призначено справу №947/29573/25 до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 02 вересня 2025року об 10год.30хв. в приміщенні Київського районного суду м. Одеси (м. Одеса, вул. Варненська, 3-б, каб. 204).

В обґрунтування своїх вимог вказує що є власником частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 16.10.2001 року, серія АЕЕ №354552, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., щодо якого на теперішній час існує обтяження від 07.06.2010 №?9903822, накладене на підставі постанови першого Київського ВДВС Одеського МУЮ АА №?648467 від 07.06.2010.

ОСОБА_1 звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі Відділ) з проханням зняти даний арешт, однак йому було відмовлено оскільки «за відсутності інформації в АСВП про накладений 07.06.2010 арешт, враховуючи неможливість відновлення постанови першого Київського ВДВС Одеського МУЮ серії АА № 648467 від 07.06.2010 Відділ позбавлений можливості зняти арешт в позасудовому порядку на підставі ч.ч. 3, 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»

У відповіді Відділу № 110744 від 31.07.2025 також зазначено, що під час перевірки відомостей, що містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП), включаючи спеціальний розділ та електронний архів, за 2010 рік щодо ОСОБА_1 було виявлено лише одне виконавче провадження №?17748484, відкрите 22.02.2010 Київським ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області. Провадження було порушене на підставі виконавчого листа № 2-5466 від 17.12.2007, виданого Київським районним судом м. Одеси, про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 . Станом на дату перевірки воно завершене у зв`язку з фактичним виконанням рішення у повному обсязі (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Ідентифікатор доступу до виконавчого провадження № 17748484 відсутній, оскільки вказане провадження було відкрито до початку роботи АСВП. Таким чином, відмова Відділу у знятті арешту та бездіяльність фактично пов`язані з нечіткістю, неповнотою законодавства щодо можливості скасування арештів, інформація про які не зберігалась на паперових носіях та в АСВП.

Однак, відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України забороняється відмова у розгляді справи (а виконавче провадження є її завершальною стадією, ч. 1 ст. 1 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Збереження арешту на майно ОСОБА_1 у закінченому виконавчому провадженні більше 15 років є бездіяльністю, що порушує його права.

Учасники справи у засідання не прибули.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності надані суду докази щодо їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІVв редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-ХІV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону № 606-ХІVпередбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась устатті60 Закону № 606-ХІV.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №904/51/19.

Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковими для застосування судами.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності до статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його вішав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи Щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Чинний Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав,який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту.

Отже, згідно зі статтею 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня. коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України, що діяв на момент спірних правовідносин строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Право власності мас фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст. 1 Першого протоколу До Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирно володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення Скріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що боржник ОСОБА_1 правомірно звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця для захисту своїх прав. При цьому суд зазначає, що з матеріалів справи не вбачається порушень діючого законодавства з боку органів виконавчої служби, однак, враховуючи, що наявність арешту на майно порушує права боржника ОСОБА_1 , скарга підлягає задоволеню

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Керуючись ст.10,42,48,149,158,185,258-261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити

Зобов`язати Київський відділ ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт накладений постановою АА №648467 від 07.07.2010 Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ, об`єкт обтяження: домоволодіння, 1/2 частина адреса АДРЕСА_1 , зареєстровано: 07.06.2010 за №9903822, власник ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Я. В. Бескровний