УХВАЛА

29 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 234/13791/20

провадження № 61-4612ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

9 квітня 2025 року Донецька обласна прокуратура сформувала у підсистемі «Електронний суд» касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, яку зареєстровано 10 квітня

2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої

статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Такий висновок щодо застосування аналогічних норм Господарського процесуального кодексу України викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункт 3

частини другої статті 389 ЦПК України, проте касаційна скарга не містить обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо норм права для правильного вирішення справи.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник також визначає

пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначаючи, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, проте заявник не конкретизує перелік доказів, які на його думку є недопустимими.

Водночас мотивувальна частина касаційної скарги містить посилання на правові висновки Верховного Суду, які заявник використав для обґрунтування доводів касаційної скарги щодо незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, проте касаційна скарга не містить посилання на підставу касаційного оскарження, визначену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Принагідно звернути увагу заявника, що Верховний Суд не наділений повноваженнями замість заявника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які останній не навів у касаційній скарзі, або самостійно визначити конкретний випадок, передбачений частиною другою статті 389 ЦПК України, оскільки вказане свідчитиме про порушення принципу змагальності.

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених

статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог статей 185, 393 ЦПК України залишається без руху.

За таких обставин особа, яка подала касаційну скаргу, має подати до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції, в якій зазначити пункт (пункти)

частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав);докази направлення копії скарги учасникам справи.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначеного недоліку.

У разі невиконання у встановлений строк вимоги цієї ухвали касаційна скарга буде визнана неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко