КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/13183/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лазорка Романа Йосифовича, в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Ключника А. С.

від 14 травня 2025 року

у цивільній справі № 759/24482/24 Святошинського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна

про визнання іпотеки припиненою,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду, в якому просив визнати припиненої іпотеку за іпотечним договором від 13.05.2005, який укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В., 13.05.2005 за №4964 та виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, реєстраційний номер обтяження 1967751. Зняти заборону відчуження нерухомого майна, квартири: АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна, зареєстрований у реєстрі за №1967751.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року відмовлено у задоволені позову.

В апеляційній скарзі адвокат Лазорко Р. Й., в інтересах ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити факт припинення іпотеки за іпотечним договором від 13.05.2005, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С. В., 13.05.2005 за № 4964. Скасувати запис про заборону відчуження об`єкту нерухомого майна від 13 травня 2005 року за №1967751.

Апелянт посилається на те, що основне кредитне зобов`язання за договором № 02-16/фк від 13.05.2005, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (ПАТ «ОМЕГА БАНК») та третьою особою ОСОБА_2 , було припинено внаслідок його належного виконання, а також у зв`язку з ліквідацією банку-позикодавця. На підтвердження відсутності заборгованості він надав до суду лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 60-1251/24 від 05.02.2024 та довідку № 175326 від 11.10.2024, видану Святошинським відділом державної виконавчої служби. Натомість, суд першої інстанції помилково розцінив лист Фонду гарантування вкладів як неналежний доказ, оскільки, на думку суду, він не був виданий безпосередньо позикодавцем.

Апелянт зазначає, що інформація про відступлення прав вимоги чи наявність заборгованості за згаданим кредитним договором відсутня в архівних справах ліквідованого ПАТ «ОМЕГА БАНК», а також в архівних документах, переданих до Національного банку України та АТ «РВС БАНК». Оскільки зобов`язання за кредитним договором припинилися, то, відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека також має бути припинена. Апелянт стверджує, що оскільки ПАТ «ОМЕГА БАНК» було ліквідовано без правонаступника, то наявність запису про обтяження порушує право власності позивача на майно. Він вважає, що належним відповідачем за позовом є ліквідований банк, але оскільки така особа відсутня, це створює правову прогалину. Для її подолання апелянт пропонує застосувати аналогію закону, посилаючись на абзац третій частини четвертої статті 277 Цивільного кодексу України, який дозволяє звертатися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності інформації, якщо її розповсюджувач невідомий. Аналогічно, у випадку, коли відповідач відсутній, можна звернутися до суду із заявою про встановлення факту припинення іпотеки та скасування відповідних записів. На підтвердження своїх доводів апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду. Він цитує постанову Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 500/4127/16-ц, яка підтверджує, що припинення основного зобов`язання призводить до припинення іпотеки. Також, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 по справі № 711/4556/16-ц, яка стверджує, що іпотека має похідний характер і припиняється разом з основним зобов`язанням. Апелянт зазначає, що Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 295/7291/20 підтвердив можливість застосування аналогії закону у подібних випадках.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В засідання суду апеляційної інстанції учасники справи, сповіщені належним чином, не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом за інформаційною довідкою №347229402 від 20.09.2023, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях (а.с. 39).

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №02-16/фк від 13.05.2005 року, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 (третьою особою у справі) було укладено договір іпотеки від 13.05.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. (а. с. 36).

За вказаним договором на належну позивачу квартиру було накладено обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, про що до єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна приватним нотаріусом внесено запис про обтяження за №1967751.

Відповідно до приписів частини 3 статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 18 листопада 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 1027941 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «ОМЕГА БАНК» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №60-1251/24 від 05.02.2024 позивача повідомлено про відстуніть, а також про припинення повноважень Фонду як ліквідатора ПАТ» ОМЕГА БАНК» у зв`язку із завершенням ліквідації. (а.с. 11).

Звертаючись з вказаним позовом позивач вказував, що зобов`язання за кредитним договором виконані, Банк було ліквідовано без правонаступників юридичної особи - позикодавця, а тому є припиненою й іпотека. Вважав Фонд гарантування належним відповідачем за такими вимогами, оскільки саме Фонд здійснював процедуру ліквідації Банку.

Відмовляючи в задоволенні позову, Святошинський районний суд м. Києва виходив з того, що позивач обрав неефективний спосіб захисту своїх прав, звернувшись до неналежного відповідача. Суд встановив, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не був кредитодавцем або іпотекодержателем за договором, а лише виконував спеціальні функції з виведення неплатоспроможного банку з ринку. Після завершення ліквідації ПАТ «ОМЕГА БАНК» без правонаступників, повноваження Фонду як ліквідатора припинилися.

Суд також дійшов висновку, що лист Фонду № 60-1251/24 від 05.02.2024, наданий позивачем на підтвердження виконання кредитних зобов`язань, не є належним доказом, оскільки був виданий не стороною-позикодавцем. Отже, твердження позивача про виконання зобов`язань не підтверджені належним чином. Суд посилався на практику Верховного Суду, згідно з якою пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Таким чином, суд встановив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки Фонд гарантування є неналежним відповідачем, а позивачем було обрано неефективний спосіб захисту.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Відповідно до змісту листа Фонду гарантування вкладів від 05.02.2024, повідомляється, що в Єдиній операційно-інформаційній системі Фонду зберігається інформація щодо кредитів, рахунків, руху коштів по рахунках, відкритих у неплатоспроможних банках, починаючи з дати впровадження тимчасової адміністрації. Інформація щодо заборгованості ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) про кредитному договору «02-16/фк від 13.05.2005 укладеному з АКБ «ТАС-Комерцбанк» (ПАТ «Омега Банк») відстуня (а.с 11)

У листі Національного банку України від 8 березня 2024 року, адресованому адвокату Роману Лазорку, повідомляється, що кредитний договір (кредитна справа) позичальника не зазначений в описах архівних справ Банку та не передавався на архівне зберігання до Національного банку ліквідатором Банку.У наданих НБУ архівних актах та договорах купівлі-продажу прав вимоги відсутня інформація щодо відступлення (купівлі-продажу) та заборгованості за кредитним договором позичальника. НБУ підтверджує, що 02.03.2015 ПАТ «Омега Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а 06.07.2015 прийнято рішення про його ліквідацію. Для виведення банку з ринку було створено перехідний банк - ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК». Згідно з положеннями статуту, ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК» стало правонаступником лише визначених активів та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «Омега Банк». АТ «РВС БАНК» є правонаступником майна, прав та обов`язків ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК». Відомості про ПАТ «Омега Банк» були виключені з Державного реєстру банків 05.12.2019 у зв`язку із завершенням процедури ліквідації

Відповідно до листа АТ «РВС БАНК» від 11 листопада 2024 року, адресованого адвокату Роману Лазорку, банк повідомляє, що він є правонаступником ПАТ «Омега Банк» лише в частині активів та обов`язків, визначених планом врегулювання, затвердженим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Банк чітко зазначає, що за актами приймання-передачі, перехідний банк не приймав права кредитора за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк». Ця інформація вже надавалась в рамках судового провадження у справі №759/6979/24 за позовом ОСОБА_1 до АТ «РВС БАНК». Банк підкреслює, що у нього відсутня будь-яка інформація (в тому числі документальна) щодо ОСОБА_1 , і він не має жодного відношення до його кредитних зобов`язань.

Довідка Святошинського відділу державної виконавчої служби від 11 жовтня 2024 року, також надана адвокату Роману Лазорку, свідчить, що станом на 9 жовтня 2024 року у відділі не перебувають та в АСВП не значаться зареєстрованими виконавчі документи щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №02-16/фк від 13.05.2005, укладеного з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову, дійшовши хибного висновку про обрання позивачем неналежного відповідача та неефективного способу захисту. Колегія суддів наголошує, що згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний, або акцесорний, характер від основного зобов`язання і є дійсною лише до його припинення. Це положення кореспондує з пунктом 1 частини першої статті 593 ЦК України, згідно з якою право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Ключовим у цій справі є застосування статті 609 ЦК України, яка визначає, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи, крім випадків, коли виконання зобов`язання покладається на іншу юридичну особу. Суд першої інстанції не врахував, що ПАТ «Омега Банк» було ліквідовано без правонаступництва за кредитним портфелем ОСОБА_2 . Наявні у справі докази, зокрема, лист Національного банку України, підтверджують, що були передані лише зобов`язання перед кредиторами (вкладниками). Ці зобов`язання є пасивами банку, тоді як кредитний портфель належить до його активів. У зв`язку з цим, як підтверджує лист АТ «РВС БАНК», банк не приймав права кредитора за іпотечним договором, укладеним із позивачем. Отже, відсутність правонаступника щодо цього конкретного зобов`язання є безумовною підставою для припинення іпотеки на підставі статті 609 ЦК України.

Суд першої інстанції, визнавши Фонд гарантування вкладів фізичних осіб неналежним відповідачем, помилково відмовив у задоволенні позову, не вказавши на належний спосіб захисту, чим порушив норми процесуального права та принцип справедливості, добросовісності та розумності. Позовні вимоги позивача були сформульовані як: визнати припиненою іпотеку, виключити запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек та зняти заборону відчуження з Єдиного реєстру заборон відчуження. Такі вимоги, по суті, спрямовані на встановлення юридичного факту припинення іпотеки. Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 295/7291/20 за схожих обставин дійшов висновку, що факт припинення іпотеки може бути встановлений у позовному провадженні, незважаючи на відсутність належного відповідача. Верховний Суд, застосувавши аналогію закону (стаття 8 ЦК України), вказав, що у такій ситуації належним та ефективним способом захисту є звернення до суду із заявою про встановлення факту.

Таким чином, суд першої інстанції, попри вірне встановлення неналежного відповідача, повинен був розглянути заявлені позовні вимоги як вимоги про встановлення юридичного факту.

Отже, оскаржуване рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2025 по справі № 759/24482/24 постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам та наявним у справі доказам, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, повністю спростовують помилкові висновки суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню. Відповідно до статті 376 ЦПК України, колегія суддів ухвалює нове судове рішення про задоволення позову та визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором від 13.05.2005, який укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. 13.05.2005 за № 4964, скасування у Державному реєстрі іпотек запису про іпотеку та зняття заборони відчуження нерухомого майна, квартири: АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про обтяження нерухомого майна, зареєстрований у реєстрі за №1967751.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лазорка Романа Йосифовича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити. Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором від 13.05.2005, який укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., 13.05.2005 за №4964.

Скасувати у Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку та зняти заборону відчуження нерухомого майна, квартири: АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна, зареєстрований у реєстрі за № 1967751.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 вересня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов