ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/7322/24

Провадження № 22-ц/820/1800/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю прокурора Лісового О.І.,

представників відповідача Шпака А.П.,

Підлісного О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом виконуючого обов`язки керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року виконуючий обов`язки керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури (далі Прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (далі Рада) до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету.

Прокурор зазначив, що у період із 12 червня 2018 року по 26 червня 2020 року ОСОБА_2 здійснила будівництво наступних шести об`єктів нерухомості:

1) багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :04:010:0034; дата початку будівництва 1 червня 2019 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ35; дата реєстрації даної декларації 1 червня 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,0 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн;

2) багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :04:010:0067; дата початку будівництва 17 червня 2018 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ88; дата реєстрації даної декларації 21 квітня 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,1 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн;

3) багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :04:010:0039; дата початку будівництва 1 червня 2019 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ61; дата реєстрації даної декларації 26 лютого 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,0 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн;

4) багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :04:010:0035; дата початку будівництва 5 вересня 2018 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ75; дата реєстрації даної декларації 21 квітня 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,1 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн;

5) багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :04:010:0034; дата початку будівництва 5 вересня 2018 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ62; дата реєстрації даної декларації 21 квітня 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,1 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн;

6) багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :04:010:0039; дата початку будівництва 12 червня 2018 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ29; дата реєстрації даної декларації 21 квітня 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,1 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 вересня 2019 року №132-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» ОСОБА_2 не сплатила до місцевого бюджету кошти пайової участі у розвитку інфраструктури, розмір яких (з урахуванням загальної площі квартир об`єкта будівництва та показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 26 червня 2020 року №151, становить:

згідно з декларацією №ХМ35 від 1 червня 2020 року 316 788 грн 80 коп. (1270,0?12472?2%);

згідно з декларацією №ХМ88 від 21 квітня 2020 року 316 813 грн 74 коп. (1270,1?12472?2%);

згідно з декларацією №ХМ61 від 26 лютого 2020 року 307 340 грн (1270,0?12100?2%);

згідно з декларацією №ХМ75 від 21 квітня 2020 року 316 813 грн 74 коп. (1270,1?12472?2%);

згідно з декларацією №ХМ62 від 21 квітня 2020 року 316 813 грн 74 коп. (1270,1?12472?2%);

згідно з декларацією №ХМ29 від 21 квітня 2020 року 316 813 грн 74 коп. (1270,1?12472?2%), а всього 1 891 383 грн 76 коп.

Рішенням Ради від 20 жовтня 2020 року №3 звільнено ОСОБА_2 від сплати пайової участі замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної інфраструктури населених пунктів Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради щодо будівництва багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_1 . Водночас питання про звільнення ОСОБА_2 від сплати пайової участі у створенні та розвитку соціальної інфраструктури не включалося до порядку денного сесії та не розглядалося на засіданні сесії, а розміщений на офіційному веб-сайті Ради текст рішення відрізняється від друкованого варіанту документа. Це рішення Ради є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки підстави для звільнення ОСОБА_2 від пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту відсутні.

9 квітня 2020 року ОСОБА_2 сплатила до місцевого бюджету 277 670 грн 96 коп. пайової участі у створенні інфраструктури населеного пункту, однак 1 грудня 2020 року ці кошти були повернуті їй як помилково сплачені.

ОСОБА_2 без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберегла у себе кошти, що мають бути сплачені в рахунок пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту. Відтак вона була зобов`язана повернути ці кошти до місцевого бюджету на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, а ОСОБА_1 як син останньої прийняв спадщину після її смерті в установленому порядку, то з відповідача на користь територіальної громади слід стягнути безпідставно збережені кошти.

За таких обставин Прокурор просив суд:

визнати незаконним та скасувати рішення Ради від 20 жовтня 2020 року №3 «Про звільнення від сплати пайової участі замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної інфраструктури населених пунктів Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради»;

стягнути з ОСОБА_1 на користь Ради для зарахування в дохід місцевого бюджету Слобідсько-Кульчієвецької територіальної громади грошові кошти пайової участі на загальну суму 1 891 383 грн 76 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Ради №3 від 20 жовтня 2020 року «Про звільнення від сплати пайової участі замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної інфраструктури населених пунктів Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ради для зарахування в дохід місцевого бюджету Слобідсько-Кульчієвецької територіальної громади грошові кошти пайової участі у розвитку інфраструктури в розмірі 277 670 грн 96 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури 4 165 грн судового збору.

В решті позову відмовлено.

Суд керувався тим, що рішення Ради від 20 жовтня 2020 року №3 про звільнення ОСОБА_2 від сплати пайової участі у створенні інфраструктури населеного пункту не пройшло процес обговорення та прийняття, як того вимагає Закон України від 21 липня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280/97-ВР) та Регламент Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, затверджений рішенням Ради від 12 грудня 2017 року №9. Відтак оспорюване рішення Ради не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню. ОСОБА_2 сплатила до місцевого бюджету 277 670 грн 96 коп. коштів пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту, однак ці кошти були повернуті їй незаконно. В установлений законом строк Рада як кредитор ОСОБА_2 не пред`явила вимоги до спадкоємців останньої, а тому ОСОБА_1 не може нести відповідальність зі сплати до місцевого бюджету 1 891 383 грн 76 коп. коштів пайової участі у розвиток інфраструктури. Водночас з ОСОБА_1 на користь Ради слід стягнути безпідставно повернуті ОСОБА_2 277 670 грн 96 коп. коштів пайового внеску.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Прокурор визначив Раду як позивача у справі та пред`явив позов про визнання незаконним і скасування рішення самої Ради. ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, а тому позов до нього не підлягає задоволенню. Рада та ОСОБА_2 не укладали договори про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, водночас остання поряд із будівництвом багатоквартирних будинків по вулиці Героїв Майдану, села Мукша, Китайгородська, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, здійснила капітальний ремонт частини цієї вулиці, внаслідок чого Рада правомірно звільнила її від внеску на розвиток інфраструктури та повернула внесені кошти. Прокурор пред`явив позов до ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_2 після спливу шестимісячного строку з часу одержання ним свідоцтва про право на спадщину, тобто з пропуском установленого законом строку, а тому Рада втратила право вимоги до відповідача. Водночас позивачем не визначено вартість спадкового майна, у межах якої ОСОБА_1 має відповідати за боргами спадкодавця. Також Прокурором пропущено строк позовної давності, оскільки з часу фактичного прийняття в експлуатацію багатоквартирних будинків і ймовірного строку внесення коштів на розвиток інфраструктури (лютий-червень 2020 року) до пред`явлення позову (жовтень 2024 року) минуло більше трьох років.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

Рада не висловила своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не врахував норми статей 15, 16, 21 ЦК України, неправильно витлумачив норми статті 59 Закону №280/97-ВР, статті 1281 ЦК України та не застосував приписи статей 4, 5 ЦПК України.

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

Рішенням Ради від 4 травня 2018 року №3 затверджено Порядок про пайову участь у розвитку інфраструктури населених пунктів Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради (далі Порядок).

Пунктом 1.2 Порядку визначено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні інфраструктури населених пунктів Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради. Пайова участь (внесок) у розвиток інфраструктури населених пунктів Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради полягає у перерахуванні замовником після прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію до сільського бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

За змістом пунктів 2.1, 2.2 Порядку величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з сільською радою (відповідно до встановленого Слобідсько-Кульчієвецькою сільською радою розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта будівництва, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради з урахуванням інших передбачених законом відрахувань, зокрема, становить 3 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для багатоквартирних житлових будинків.

Згідно з пунктом 5.1 Порядку кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради зараховуються до сільського бюджету на безоплатній, безповоротній основі.

У період з 12 червня 2018 року до 26 червня 2020 року ОСОБА_3 виступила замовником і здійснила будівництво шести чотирьохквартирних житлових будинків у селі Мукша Китайгородська, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, а саме:

1) житлового будинку по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :04:010:0034; дата початку будівництва 1 червня 2019 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ35 від 1 червня 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,0 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн;

2) житлового будинку по АДРЕСА_2 , на земельній ділянці з кадастровим номером :04:010:0067; дата початку будівництва 17 червня 2018 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ88 від 21 квітня 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,1 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн;

3) житлового будинку по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :04:010:0039; дата початку будівництва 1 червня 2019 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ61 від 26 червня 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,0 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн;

4) житлового будинку по АДРЕСА_3 , на земельній ділянці з кадастровим номером :04:010:0035; дата початку будівництва 5 вересня 2018 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ75 від 21 квітня 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,1 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн;

5) житлового будинку по АДРЕСА_2 , на земельній ділянці з кадастровим номером :04:010:0034; дата початку будівництва 5 вересня 2018 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ62 від 21 квітня 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,1 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн;

6) житлового будинку по АДРЕСА_3 , на земельній ділянці з кадастровим номером :04:010:0039; дата початку будівництва 12 червня 2018 року; декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ХМ29 від 21 квітня 2020 року; загальна площа будівництва 1 270,1 кв.м; кошторисна вартість будівництва відповідно до затвердженої проектної документації 4 379 963 грн.

9 квітня 2020 року ОСОБА_2 перерахувала до місцевого бюджету 277 670 грн 96 коп. оплати пайової участі у створенні інфраструктури населених пунктів, однак 1 грудня 2020 року Рада повернула ОСОБА_2 ці кошти як помилково сплачені.

Рішенням Ради від 20 жовтня 2020 року №3 звільнено ОСОБА_2 від сплати пайової участі замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної інфраструктури населених пунктів Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради щодо будівництва багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 .

9 і 25 серпня 2023 року ОСОБА_1 одержав у приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Мартинюк С.О. свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Ради

Статтею 2 Закону України від 17 лютого 2011 року №3038-VІ «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон №3038-VІ) визначено, що планування і забудова територій діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка серед іншого передбачає: встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності; розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури .

Відповідно до статті 8 Закону №3038-VІ планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

За змістом пункту 28 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо надання відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина перша статті 59 Закону №280/97-ВР).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

В силу частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами в межах їх повноважень.

Завданням цивільного судочинства є належний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, пункт 145, рішення від 15 листопада 1996 року) вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі Vilvarajah and Others v. the United Kingdom; заяви №№13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87 52854/99, пункт 122, від 30 жовтня 1991 року).

Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява №38722/02, пункт 75, рішення від 5 квітня 2005 року), що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасники мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, пункт 106).

Отже, застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушується, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2022 року (справа №908/976/19), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19).

Прокурор оспорює рішення Ради від 20 жовтня 2020 року №3 про звільнення ОСОБА_2 як замовника будівництва багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_1 , від сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів.

При цьому Прокурором обрано неефективний спосіб захисту цивільного права.

Оспорюване Прокурором рішення Ради має ознаки ненормативного акта, який вичерпав свою дію після його реалізації, тобто після звільнення ОСОБА_2 від сплати внеску на розвиток інфраструктури населених пунктів. Отже, задоволення цієї позовної вимоги не призведе до реального відновлення права територіальної громади на отримання пайового внеску.

Суд першої інстанції не звернув увагу на ці обставини та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову Прокурора в цій частині вимог.

Водночас апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем за позовом Прокурора про визнання незаконним та скасування рішення Ради, оскільки ОСОБА_1 є правонаступником особи, на користь якої було прийняте оспорюване рішення.

У цій частині в позові Прокурора слід відмовити саме через обрання позивачем неефективного способу захисту цивільного права.

б) щодо вимоги про стягнення коштів пайової участі

В силу статті 40 Закону №3038-VІ (в редакції, яка діяла до 1 січня 2020 року, тобто на час початку будівництва) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

17 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України від 20 вересня 2019 року №132-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі Закон №132-ІХ), яким статтю 40 Закону №3038-VІ виключено.

Водночас із положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ слідує, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті зобов`язані перерахувати до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту. Р озмір пайової участі для житлових будинків становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом) 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Як передбачено частиною першою статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що замовники будівництва багатоквартирних житлових будинків зобов`язані взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та сплатити до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Невиконання замовником будівництва обов`язку щодо сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту надає право місцевій раді на стягнення цих коштів у порядку задоволення кондикційного позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 серпня 2024 року у справі №914/2145/23).

Спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише ті права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті.

Спадкоємці набувають право на спадщину лише за умови, що вони віднесені законом до спадкоємців померлої особи (за законом або за заповітом) та прийняли спадщину в установленому порядку.

Діти спадкодавця відносяться до спадкоємців першої черги за законом.

За загальним правилом у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво, обов`язки померлої особи (боржника) переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості отриманого ним у спадщину майна.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2019 року (справа №640/6274/16-ц), при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

У постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16 Верховний Суд України виклав правовий висновок про те, що положення статті 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17.

Водночас у постанові від 3 листопада 2020 року у справі №916/617/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Звернення кредитора безпосередньо до суду, зокрема, із заявами про процесуальне правонаступництво та (або) про заміну сторони виконавчого провадження слід розглядати як пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця боржника в порядку статті 1281 ЦК України.

Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_2 як замовник будівництва багатоквартирних житлових будинків по АДРЕСА_1 , зобов`язана була сплатити до місцевого бюджету пайовий внесок участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Враховуючи імперативні норми Закону №132-ІХ, розмір цього внеску склав:

згідно з декларацією №ХМ35 від 1 червня 2020 року 316 788 грн 80 коп. (1270,0?12472?2%);

згідно з декларацією №ХМ88 від 21 квітня 2020 року 316 813 грн 74 коп. (1270,1?12472?2%);

згідно з декларацією №ХМ61 від 26 лютого 2020 року 307 340 грн (1270,0?12100?2%);

згідно з декларацією №ХМ75 від 21 квітня 2020 року 316 813 грн 74 коп. (1270,1?12472?2%);

згідно з декларацією №ХМ62 від 21 квітня 2020 року 316 813 грн 74 коп. (1270,1?12472?2%);

згідно з декларацією №ХМ29 від 21 квітня 2020 року 316 813 грн 74 коп. (1270,1?12472?2%), а всього 1 891 383 грн 76 коп.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_2 зобов`язання з оплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не відповідає фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

ОСОБА_2 померла, внаслідок чого її правоздатність припинена (частина четверта статті 25 ЦК України).

У справі відсутні достовірні відомості про те, коли Рада довідалася про прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 та отримання ним свідоцтв про право на спадщину.

Відмовляючи в позові Прокурора в інтересах держави в особи Ради до ОСОБА_1 про стягнення 1 891 383 грн 76 коп. пайового внеску на розвиток інфраструктури населеного пункту, суд першої інстанції керувався тим, що Радою як кредитором спадкодавця пропущено строк пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 як спадкоємця боржника.

Сторони фактично визнали цю обставину, а Прокурор і Рада не оспорюють указаний висновок місцевого суду. З огляду на дотримання принципу диспозитивності цивільного судочинства (неможливості погіршення становища особи, яка подала апеляційну скаргу) суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт пропуску Радою строку пред`явлення кредиторської вимоги до спадкоємця ОСОБА_2 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Рада втратила право вимоги до ОСОБА_1 за боргами ОСОБА_2 , а тому позов Прокурора про стягнення з відповідача 1 891 383 грн 76 коп. пайового внеску на розвиток інфраструктури населеного пункту не підлягає задоволенню.

Водночас суд першої інстанції не врахував, що Рада втратила право вимоги до ОСОБА_1 у цілому, та дійшов помилкового висновку про часткове стягнення з останнього на користь позивача 277 670 грн 96 коп. пайового внеску на розвиток інфраструктури.

У цій частині позов Прокурора також не підлягає задоволенню.

Оскільки в позові Прокурора відмовлено за безпідставністю вимог, то суд апеляційної інстанції не розглядає доводи апеляційної скарги щодо пропуску Прокурором позовної давності.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми матеріального та процесуального права, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

В позові Прокурора в інтересах держави в особі Ради слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові Прокурора відмовлено, то понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання позову не підлягають відшкодуванню. Водночас Хмельницька обласна прокуратура повинна відшкодувати ОСОБА_1 обґрунтовано понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 8 631 грн 68 коп.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові виконуючого обов`язки керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету відмовити.

Стягнути з Хмельницької обласної прокуратури (місцезнаходження 29000, місто Хмельницький, провулок Військоматський, 3; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02911102) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 8 631 гривню 68 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Шевцова Л.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 59