ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Київський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва вказану цивільну справу передано за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить стягнути із Дочірнього підприємства «Київський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 141552,80 грн, моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 грудня 2022 року близько 12 години 00 хвилин на 83 км автодороги ОСОБА_2 , будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, не вжив своєчасно заходи по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини, на якій наявна ожеледиця, чим порушив правила, норми, стандарти утримання доріг, п. 3.1.16 ДСТУ 35 87-97, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Audi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля Ford, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 27.12.2022 у справі №372/3934/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 140 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2023 постанову Обухівського районного суду Київської області від 27.12.2022 року по справі № 372/3932/22 скасовано, закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що факт вини посадової особи ДП «Київського Облавтодору», відповідальної за експлуатаційний стан, ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим і не підлягає доказуванню.

Зазначає, що у результаті вчинення ОСОБА_2 винних дій йому заподіяно майнову шкоду у зв`язку із пошкодженням належного йому транспортного засобу. Згідно з висновком звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 09/63.12.23 від 06.12.2023 року, вартість матеріального збитку становить 141552,82 грн.

Крім того, позивач повідомляє, що йому було заподіяно значну моральну шкоду, оскільки він тривалий час не мав можливості користуватися транспортним засобом, що було йому необхідне для подолання шляху до місця роботи, довезення дітей до школи, купівлі продуктів харчування та щоденних справ, оскільки він проживає у сільській місцевості яка є віддаленою від цих місць.

Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Запропонувано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, подати письмові пояснення щодо позовної заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.

29.05.2025 представник відповідача Соколова Алла Анатоліївна надіслала до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає позовну заяву такою, шо не відповідає дійсним обставинам справи, докази, подані позивачем, вважає неналежними та такими, що не можуть братись судом до уваги з огляду на наступне.

Представник повідомляє, що на дату ДТП та на дату складання Протоколу про адміністративне правопорушення ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не було визначено ОСОБА_2 як відповідальну особу щодо здійснення експлуатаційного утримання автомобільної дороги Р-19, 83 км. Також, оскільки відповідач не знав та не був залучений до розгляду справ № 372/3932/22 та № 372/3934/22, повідомити суд про зазначені обставини було неможливо.

Вважає, що у зв`язку з цим відповідач був позбавлений права на захист та відстоювання своїх інтересів під час розгляду цих справ, а позивач, скориставшись прогалинами у законодавстві, має намір незаконно та безпідставно стягнути кошти з відповідача.

За цих обставин вважає порушеними норми матеріального та процесуального права і позбавлено відповідача права на подання доказів та обґрунтувань під час розгляду справ № 372/3932/22, № 372/3934/22, внаслідок чого суди дійшли помилкових висновків та ухвалили незаконні рішення, а наслідком таких рішень є позовна заява позивача щодо стягнення майнової та моральної шкоди.

Зазначає про відсутність переконливих доказів наявності матеріальної шкоди та її розміру. Надані позивачем докази не підтверджують факт завданих збитків, їх зв`язок з винною поведінкою відповідача. Подана позивачем калькуляція, на її думку, не підтверджує фактичні витрати та, як і звіт №09/63.12.23 від 06 грудня 2023 року, носить попередній орієнтовний розрахунок можливих витрат в майбутньому, а тому не підтверджує фактичні витрати позивача, пов`язані із розглядом цієї справи, а тому не є належним доказом та не має братись судом до уваги.

Звертає увагу, що подані позивачем звіт №09/63.12.23 та ремонтна калькуляція виготовлені 06 грудня 2023 року, тобто через рік після ДТП, яке сталось 13.12.2022 року. Де перебувала весь час (1 рік) машина і чи має відношення Звіт №09/63.12.23 та ремонтна калькуляція до пошкоджень у спірній ДТП неможливо. Докази того, що протягом року позивач повторно не був учасником ДТП, на підставі яких виготовлено звіт і калькуляцію або що позивач навмисно рік тримав автомобіль в умовах, які погіршили його стан, відсутні. Фотографії з місця ДТП від 13 грудня 2022 року відсутні, а фотографії, які додані у звіт, зроблені експертами через рік (06 грудня 2023 року).

Щодо моральної шкоди відповідач зазначає про необгрутнованість її розміру та надуманість її існування. На її думку, значна моральна шкода не може аргументуватись на відсутності можливості користуватися транспортним засобом. Вказує, що зі змісту позову не зрозуміло який період часу позивач не мав можливості користуватися машиною. Окрім того, тлумачення щодо проживання в сільській місцевості без автомобіля не можуть бути прив`язані до будь-яких моральних страждань. Безліч людей з певних причин не мають автомобіля та проживають у сільській місцевості і користуються соціальними благами, відвідують школи, магазини, місця роботи. Яка саме обставина із перерахованих нормальних умов життя завдала позивачу страждань, у тому числі довготривалих, відповідачу не зрозуміло. Інших доводів позивач не зазначає.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу та їх компенсації за рішенням суду зазначає, що з урахуванням відсутності в матеріалах справи розрахунку та деталізації (калькуляції), яку саме правничу допомогу надавав адвокат Ігнатенко В.М. позивачу, а також з чого сформувалась вартість правничої допомоги невідомо. Тому ця вимога не підлягає задоволенню.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

09.06.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Ігнатенко Василь Миколайович подав до суду клопотання про долучення доказів, згідно з яким, зазначає, що у відзиві на позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідач вказав «що звіт № 09/63.12.23 та ремонтна калькуляція подані позивачем виготовлені 06 грудня 2023 року, тобто через рік після ДТП яке сталось 13.12.2022 року. Де перебувала весь час (1 рік) машина і чи має відношення Звіт № 09/63.12.23 та ремонтна калькуляція подані позивачем визначити суду не можливо.

Представник звертає увагу суду, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, бере участь у заходах із забезпечення національної безпеки й оборони, зокрема брав участь в антитерористичній операції на сході України, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій, наявним у матеріалах справи.

Крім того, з 28 березня 2023 року і до теперішнього часу ОСОБА_1 проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 , відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_3 № 3-48/5581 від 05 травня 2025 року.

ОСОБА_1 був об`єктивно позбавлений можливості своєчасно звернутись до експерта для отримання звіту про оцінку вартості завданого матеріального збитку. Зазначену довідку не було подано разом із позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з огляду на те, що на момент подання позову дана довідка була відсутня. Її неможливо було отримати раніше з об`єктивних причин, пов`язаних з проходженням позивачем військової служби в умовах мобілізації, що унеможливлювало своєчасне оформлення та долучення відповідних документів до матеріалів справи.

Просить долучити до матеріалів цивільної справи копію довідки командира військової частини НОМЕР_3 №3-48/5581 від 05.06.2025 року про проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_3 .

10.06.2025 представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заперечення на клопотання, згідно з яким вказує на те, що зазначені твердження не доводять того, що протягом року (з дати ДТП 13.12.2022 року по 06.12.2023 року) належний позивачу автомобіль зберігався у належних умовах, на дату експертизи він не був пошкоджений додатково навмисно чи у наслідок погодних умов. Тому вважає, що Звіт №09/63.12.23 від 06 грудня 2023 року не підтверджує реальні та правдиві фактичні витрати позивача, а тому не є належним доказом та не має братись судом до уваги.

Також звертає увагу суду на те, що до матеріалів справи позивач додає Посвідчення № НОМЕР_4 , видане Управлінням персоналу штабу військової частини, на підставі якого можна дійти висновку про те, що ОСОБА_1 є професійним військовим. Військова частина НОМЕР_3 , де проходить службу ОСОБА_1 , базується у селі Онуківці Ужгородського району Закарпатської області. Вважає, що ОСОБА_1 є штабним (тиловим) працівником, і, порівняно з іншими захисниками нашої держави, які у зоні активних бойових дій, не міг бути позбавлений можливості своєчасно звернутись до експерта з метою отримання реального та правдивого звіту про завдану шкоду його автомобілю. Вважає таку маніпуляція позивача неповагою до військовослужбовців, які здійснюють оборону нашої держави з 2022 року. Вказує, що для складання звіту про шкоду, завдану автомобілю у результаті ДТП, в приватних установах особиста присутність власника машини не є обов`язковою. Якщо ОСОБА_1 знаходиться безперервно на службі з 28.03.23 року і по сьогодні у Закарпатської області, то яким чином йому вдалось реалізувати своє право на захист своїх інтересів в апеляційному суді, замовити експертизу пошкоджень автомобіля, отримати Звіт №09/63.12.23 та ремонтну калькуляцію від 06.12.2023 року, оплатити послуги відповідних фахівців у грудні 2023 року. Також ОСОБА_1 , перебуваючи на службі з 28.03.2023 року і по сьогодні, спромігся подати позов, що розглядається в межах цієї справи, що також спростовує твердження про неможливість оцінити розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розумні строки після ДТП. Вважає, що довідка командира військової частини НОМЕР_3 № 3-48/5581 від 05.06.2025 року про проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_3 не доводить належність доказів, поданих із позовною заявою, та не підтверджує суми збитків, завданих позивачу.

Просить відмовити у задоволені позовних вимог.

16.06.2025 розгляд справи відкладено на 16.07.2025.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 03.09.2025 року.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Представник позивача адвокат Ігнатенко В.М. у судовому засіданні підтримав вимоги позову з підстав, що у ньому зазначені та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 обов`язку по обробці дорожного полотна протиожеледними засобами належний на праві власності його довірителю транспортний засіб у результаті ДТП отримав механічні пошкодження. Вина ОСОБА_2 як працівника відповідача, відповідального за стан дороги, доведена судовим рішенням, яке набуло статусу остаточного. Позивач замовив оцінку вартості завданого йому матеріального збитку та отримав відповідний звіт. Позивач не мав реальної можливості здійснити оцінку збитків раніше, оскільки лише 15.06.2023 було ухвалено постанову судом апеляційної інстанції у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Також з квітня 2023 року він перебував у ЗСУ. Мав можливість зайнятись цим питанням коли отримав можливість прибути у відпустку додому. Наголосив на тому, що представник відповідача мав можливість збирати докази у справі, однак не зробив цього з часу звернення позивача з цим позовом до суду.

Щодо завданої позивачу моральної шкоди та її розміру пояснив, що позивач зазнав моральних страждань через неможливість використання наявного у нього транспортного засобу. У зв`язку з цим йому довелось у холону зимову пору їздити громадським транспортом до Обухова (35 км) за продуктами, побутовими речами, добиратись на роботу тощо. Через пошкодження транспортного засобу він був змушений змінити звичний життєвий уклад та докладати додаткові зусилля для відновлення своїх порушених прав. Крім цього, в момент ДТП з ним в авто перебувала його дружина, яка дуже злякалась. Позивач переживав через це також. Коли його призвали на військову службу, то дружина з дітьми залишилась без засобу пересування і він переживав за такий стан речей, зважаючи, що в країні війна і безпекова ситуація стрімко змінюється. Він служив і страждав морально через неможливість зарадити такій ситуації. Вказав, що розмір відшкодування завданих моральних страждань складно визначити, вважає, що зазначена у позові сума здатна компенсувати такі моральні страждання, враховуючи тривалість таких незручностей.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні не визнала вимоги позову та просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що відповідач був позбавлений можливості себе захистити як роботодавець. Вважає, що позивач штучно створив такі умови, оскільки ОСОБА_2 не має юридичної освіти та не розумів наслідки своїх дій. Щодо розміру шкоди зазначила про те, що оцінка здійснена через рік після ДТП. Представнику було невідомо про таку оцінку, його не запросили взяти участь у цій процедурі. Так, зрозуміло, що відповідач має право замовити свою експертизу, але все одно вважає, що її право знати було порушене. Зазначила, що неможливо встановити як зберігалось авто до моменту огляду. Вважає необґрунтованими доводи позивача про неможливість провести оцінку збитків у розумні строки, оскільки військова частина, де він перебуває на службі, за загальновідомою доступною інформацією дислокується у Закарпатській області. Також звернула увагу суду на відсутність доказів того, що наявні у автомобіля позивача пошкодження виникли внаслідок саме спірної ДТП, оскільки, на її думку, неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок.

На запитання представника позивача повідомила про те, що вона є юристом відповідача з 2020 року і їй не було відомо про розгляд справи стосовно ОСОБА_2 в Обухівському районному суді Київської області. Також зазначила про відсутність наказу про покладення відповідальності за стан дороги на ділянці, де сталась ДТП, саме на ОСОБА_2 і їй невідомо чому саме його зловили і стосовно нього склали протокол.

Додатково пояснила, що у день ДТП ОСОБА_2 був на цій ділянці дороги і працював у службовому авто. Відповідач утримує половину Київської області на балансі. У разі отримання повідомлення про відповідні погодні умови, працівники мають 3-4 години застосувати заходи протиожеледного стану.

На запитання суду щодо пояснила, що у день ДТП ОСОБА_2 перебував на ділянці дороги як черговий, оскільки він майстер. Так, він перебував у трудових відносинах з відповідачем і в цей день він у складі чергової групи/підрозділу, який здійснював експлуатаційне обслуговування дороги, здійснював протиожеледні заходи. Чергування здійснювалось на підставі контракту та ДСТ. Вказала, що на теперішній час авто відремонтоване, тому у неї відсутня можливість оскаржити проведену оцінку завданих збитків.

Щодо моральної шкоди зазначила, що ці обставини не доведені позивачем, відсутні докази заподіяння моральних страждань. Вважає, що підтвердженням повинно бути обов`язково висновок лікаря про підвищення тиску чи щось подібне. Вважає відсутнім причинно-наслідковий зв`язок між моральними стражданнями позивача та діями працівника відповідача, пошкодженням його авто. Розмір відшкодування вважає завищеним, оскільки фактично завдані незручності за судовою практикою можуть бути оцінені близько 3-5 тисяч гривень.

Стосовно розміру наданої правничої допомоги зазначила про відсутність підтвердження її оплати позивачем. Оскільки відсутній факт перерахування коштів, вважає відсутніми підстави для розподілу цього виду судових витрат.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, повідомив про те, що позов не визнає і в обґрунтування цього підтримує заперечення відповідача проти позову.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , власником автомобіля Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до довідки № 3-48/5581 від 05.06.2025, виданої командиром Військової частини НОМЕР_3 , сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 Збройних Сил України з 28 березня 2023 року по теперішній час.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2022 у справі №372/3934/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення (а.с.11).

Згідно з цією постановою суду, 13.12.2022 о 12 годині 00 хвилин на автодорозі Р-19, 83 км, ОСОБА_2 , будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, не вжив своєчасного заходу по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини, на якій наявна ожеледиця (товщиною 0,5 см), чим порушив правила, норми, стандарти утримання доріг, п. 3.1.16 ДСТУ 35 87-97, що стало супутньою причиною ДТП за участю автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 та Ford д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 25.01.2023 у справі №372/3932/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.12).

Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2023 скасовано постанову Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно стосовно ОСОБА_1 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.14-15).

Акт огляду транспортного засобу №0963 від 05.12.2023, складений ФОП ОСОБА_4 , містить інформацію про назви деталей та опис пошкоджень колісного транспортного засобу (КТЗ) Audi A4, належного ОСОБА_1 (а.с.31-32).

Ремонтна калькуляція №0963 від 06.12.2023, складена ФОП ОСОБА_4 щодо колісного транспортного засобу (КТЗ) Audi A4, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_6 , містить перелік та вартість ремонтних робіт.

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Audi A4, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_6 , №09/63.12.23 від 06.12.2023, виконаного ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість КТЗ до пошкодження 141552,80 грн, вартість відновлювального ремонту 157128,42 грн, значення коефіцієнта фізичного зносу: 0,7000, ринкова вартість КТЗ після пошкодження 69025,37 грн, вартість матеріального збитку 141552,80 грн.

Нормативно-правове обґрунтування.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України, кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 22 ЦК України передбачено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що автомобільна дорога це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного та зручного руху транспортних засобів. Органом управління є орган, призначений для управління автомобільними дорогами (вулицями), забезпечення їх функціонування, розвитку та фінансування.

Відповідно до ст. 10 цього Закону, державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях..

Основними обов`язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування, згідно із ст.11 цього Закону, є, зокрема розробка та реалізація заходів з безпеки дорожнього руху; забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів з нормативними технічними характеристиками і навантаженнями; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами; забезпечення технічного нагляду за станом автомобільних доріг; виявлення аварійно-небезпечних місць (ділянок) та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод на автомобільних дорогах і здійснення заходів щодо їх ліквідації.

Відповідно до пунктів 1-4 ст.13 цього Закону орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: 1) стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; 3) відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом; 4) відповідність нормативно-правовим актам розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить:

розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження;

визначення структур управління, проектування, будівництва та утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів;

компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів;

забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху;

забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов;

передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам;

термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху;

своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 24 цього Закону, власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

При виконанні робіт по ремонту і утриманню автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних пригод, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод.

Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, якщо дорожньо-транспортна пригода або несвоєчасне забезпечення екстреною медичною допомогою людини, яка перебуває у невідкладному стані сталася з їх вини.

Згідно з п.11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів, зобов`язані, зокрема своєчасно і якісно виконувати роботи з ремонту та утримання дорожніх об`єктів відповідно до Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, затверджених наказом Мінрегіону від 14 лютого 2012 р. № 54, ДСТУ 3587:22 Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану, ДСТУ 8749:2017 Безпека дорожнього руху. Огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; разом з уповноваженим підрозділом Національної поліції брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони сталися, та усувати виявлені недоліки; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту постанови Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2022 у справі №372/3934/22 суд встановив, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення.

Цим рішенням суду встановлено, що 13.12.2022 о 12 годині 00 хвилин на автодорозі Р-19, 83 км, ОСОБА_2 , будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, не вжив своєчасного заходу по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини, на якій наявна ожеледиця (товщиною 0,5 см), чим порушив правила, норми, стандарти утримання доріг, п. 3.1.16 ДСТУ 35 87-97, що стало супутньою причиною ДТП за участю автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 та Ford д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2023 скасовано постанову Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно стосовно ОСОБА_1 , закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що обов`язок по утриманню 83 км автодороги Р-19, на якому сталась ДТП за участю належного позивачу транспортного засобу, віднесено до компетенції та повноважень ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України».

Також представник відповідача підтвердила, що ОСОБА_2 у день ДТП перебував у трудових відносинах з вказаним підприємством та був у черговій зміні, до обов`язків якої в цей день було віднесено здійснення заходів по утриманню, зокрема оброблення дорожнього полотна протиожеледними засобами.

За цих обставин у спірних правовідносинах суд встановив, що відповідальним за завдання позивачу шкоди є ОСОБА_2 , який, будучи посадовою особою відповідача, відповідальною за експлуатаційний стан дороги, не вжив своєчасного заходу по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини, що стало супутньою причиною ДТП за участю належного на праві власності позивачу автомобіля, у результаті чого автомобіль зазнав механічні пошкодження і позивачу завдано матеріальну шкоду.

Отже, виходячи з приписів Законів України «Про автомобільні дороги», «Про дорожній рух», Єдиних правил ремонту та утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, відповідальною слід вважати особу, на яку покладено обов`язок контролювати належний експлуатаційний стан доріг, є відповідач у справі.

З огляду на це суд дійшов висновку про те, що відповідач має нести цивільну відповідальність за цим позовом.

Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу шкоди, суд дійшов таких висновків.

Суд враховує, що відповідно до ст. 1194 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, у відповідача виник обов`язок здійснити на користь позивача відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок неправомірних дій його працівника.

На підтвердження факту визначення ринкової вартості майна позивач подав до суду висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу.

Згідно з висновком цього звіту, розмір завданого позивачу матеріального збитку становить 141552,80 грн.

Водночас суд бере до уваги, що представник відповідача, заперечуючи проти позову, не надала суду належних доказів на спростування вимог позову та на обґрунтування її заперечень проти заявлених вимог.

Крім цього, зазначаючи про відсутність доказів того, що позивач надав на дослідження автомобіль саме у тому стані, у якому він був після ДТП, представник відповідача не зазначила про існування доказів зворотнього та не довела протилежне.

Також суд критично сприймає доводи представника відповідача щодо неналежності поданих до суду доказів, оскільки вказане спростовується змістом цих доказів, які містять послідовний та узгоджений виклад інформації, яка є необхідною для такого виду документів, оформлені повноважною особою та відповідно до встановлених законодавством вимог. Наявна у них інформація дає можливість суду встановити та належно перевірити обставини, що стосуються предмету спору у цій справі.

Отже, заперечуючи проти позову, представник відповідача не надала належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх доводів та не спростувала подані позивачем та наявні у матеріалах справи належні та достатні докази.

З огляду на встановлені судом обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що матеріали справи містять належні докази щодо предмету доказування, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення цього позову у вказаній частині.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке.

Стосовно вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає, що вважає її обґрунтованою, оскільки внаслідок винних дій працівника відповідача пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, у зв`язку з чим за твердженням позивача йому заподіяні душевні страждання, які виразились у моральних стражданнях через неможливість використання наявного у нього транспортного засобу. У зв`язку з цим йому довелось у холону зимову пору їздити громадським транспортом до Обухова (35 км) за продуктами, побутовими речами, добиратись на роботу тощо. Через пошкодження транспортного засобу він був змушений змінити звичний життєвий уклад та докладати додаткові зусилля для відновлення своїх порушених прав. Крім цього, в момент ДТП з ним в авто перебувала його дружина, яка дуже злякалась. Позивач переживав через це також. Коли його призвали на військову службу, то дружина з дітьми залишилась без засобу пересування і він переживав за такий стан речей, зважаючи, що в країні війна і безпекова ситуація стрімко змінюється. Він служив і страждав морально через неможливість зарадити такій ситуації. Вказав, що розмір відшкодування завданих моральних страждань складно визначити, вважає, що зазначена у позові сума здатна компенсувати такі моральні страждання, враховуючи тривалість таких незручностей.

Спричинення моральної шкоди є оціночним поняттям, критерії якого побудовані на загально прийнятих уявленнях про негативні події, їх ступінь та наслідки, вплив на дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладання зусиль для його відновлення та супутні цьому переживання, а також з урахуванням вини заподіювача шкоди.

Сутність компенсації моральної шкоди як способу захисту цивільних прав полягає у покладенні на правопорушника юридичного обов`язку компенсувати потерпілому втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, спричинених порушенням його блага і прав, а головна мета такої компенсації - надання можливості потерпілій особі за її допомогою відновити втрачену душевну рівновагу, певною мірою пом`якшити заподіяні переживання.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується не тільки тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття позивача, але й тими, які характеризують її зовнішній прояв, ? порушення звичайного для цієї людини способу життя, при цьому ураховує індивідуальні особливості позивача, наслідки делікту для нього, а також виходить із засад юридичної відповідальності та принципів компенсації моральної шкоди.

Також суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань і переживань, істотність недоотриманих благ, а також конкретні обставини у справі та їх наслідки для позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, суд бере до уваги те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

З огляду на це суд вважає визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди завищеним і приходить до висновку, що розумним та справедливим у спірних правовідносинах є відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

З огляду на встановлені судом обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що матеріали справи містять належні докази щодо предмету доказування, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення цього позову частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З урахуванням результату вирішення цієї справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу до позовної заяви надано: договір про надання правової допомоги, квитанція до прибуткового касового ордеру (а.с. 45) та розрахунок, згідно з яким загальна вартість витрат на професійну правничу допомогу адвоката склала 15000,00 грн.

Водночас у розрахунку понесених витрат на професійну правничу допомогу не зазначено які саме види послуг надані позивачу, не зазначено кількість годин, витрачених адвокатом на їх виконання, не зазначена вартість однієї години роботи по кожному з видів послуг. Також не надано акт про отримання позивачем цих видів правової допомоги.

Суд бере до уваги, що матеріали справи містять докази того, що адвокат надав позивачу правничу допомогу по складанню позовної заяви і подав її до суду. Також адвокат Ігнатенко В.М. брів участь в одному судовому засіданні.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір ? обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витратна правничу допомогу, суд встановив, що зазначені позивачем витрати включають послуги щодо складання та подання до суду позовної заяви та участь у судовому засіданні.

Також суд бере до уваги заперечення представника відповідача щодо розміру та підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши докази підтвердження та характер наданих послуг, складність справи, а також необхідність дотримання критерію пропорційності, розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Київський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Київський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 141552 (сто сорок одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 80 копійок.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Київський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Київський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 15.09.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Дочірнє підприємство «Київський Облавтодор» Відкрите акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», , адреса місцезнаходження: Київська область, Фастівський район, м. Фастів, вул. Андрія Шептицького, буд. 15.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .