Справа № 739/1493/19
Провадження № 2/739/75/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Кочура О.О.,

при секретарі Головня І.І.,

за участі: позивачки ОСОБА_1 ,

законного представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника позивачки адвоката Костюченка В.К.,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - адвоката Куролес М.Г.,

свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області та в режимі відеоконференції з приміщення Семенівського районного суду Чернігівської області за участі представника відповідача - адвоката Куролес М.Г., цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої, як законний представник неповнолітньої, представляє ОСОБА_2 та адвокат Костюченко Владислав Костянтинович до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Семенівська державна нотаріальна контора Чернігівської області про усунення від права на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_6 , діючи через свого представника адвоката Костюченка В.К. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила суд усунути останнього від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов вмотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_7 . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкодавець ОСОБА_7 був непрацездатним з 1986 року, являвся інвалідом третьої групи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. З 2016 року він являвся інвалідом ІІ групи, в зв`язку з враженням опорно-рухового апарату (облітеруючим атеросклерозом судин нижніх кінцівок, що призвів до гангрени правої ноги з її подальшою ампутацією в 2016 році), потребував соціально-побутового патронажу та отримував пенсію по інвалідності у розмірі, що наближений до прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність. Позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки разом з ним проживала. Як стало відомо позивачці, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подав також син померлого - відповідач ОСОБА_3 . Позивачка вважає, що спадкодавець тривалий час перебував в безпорадному стані у зв`язку з тяжкою хворобою та каліцтвом та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Певний час таку допомогу надавала сама позивачка, проте у 2011 році вона сама захворіла на цукровий діабет, а в 2018 році їй була проведена ампутація нижньої кінцівки 2/3 голені. Внаслідок хвороби позивачка є непрацездатною, інвалідом ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності.

Відповідач ОСОБА_3 відмовився надавати допомогу батьку у будь-якому виді фінансову, в здійсненні догляду за батьком, мотивуючи це тим, що взагалі не вважає його батьком і не має до нього відповідних синовніх почуттів. А сталося це приблизно чотири роки тому (ще до ампутації ноги спадкодавця), коли відповідач десь о 23.00 прийшов до хворого батька в нетверезому стані і став вимагати кошти на лікування свого брата (іншого сина спадкодавця, хворого на туберкульоз). Отримавши відмову, відповідач заявив, що більше не вважає батька батьком, щоб той ніколи до нього більше не звертався, що і він ніякої допомоги ніколи йому не надасть і взагалі не бажає більше його знати. В подальшому, відповідач зі спадкодавцем не спілкувався та не відвідував його. Коли у 2016 році ОСОБА_7 потрапив до лікарні в зв`язку з гангреною ноги відповідач навіть його не відвідав, фінансової допомоги не надавав. Також, відповідач ОСОБА_3 відмовився брати участь в похованні батька, коли ОСОБА_6 повідомила йому про смерть батька, відповідач заявив, що не вважає його батьком і нічого не хоче про нього знати, участі в похованні брати не буде. Ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги батьку полягало у відмові брати участь в придбанні необхідних ліків, брати участь в догляді за хворим, при тому, що спадкодавця відсутні інші діти, в зв`язку з чим він потребував сторонньої допомоги та догляду саме відповідача. Знаючи та усвідомлюючи потреби батька, відповідач був до них байдужим - жодного разу після конфлікту не відвідав батька, не цікавився його потребами та станом здоров`я. Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України позивачка вважає, що відповідач підлягає усуненню від права на спадкування. Ухвалою судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 26.09.2019 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

В подальшому, у зв`язку зі смертю позивачки ОСОБА_6 , за заявою адвоката Костюченка В.К., ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 29.03.2021 року було замінено первісного позивача ОСОБА_6 на її спадкоємця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та залучено до участі у справі її законного представника - ОСОБА_2 .. 15.10.2019 року відповідачем ОСОБА_3 був поданий відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки вважає аргументацію позовних вимог ОСОБА_6 суб`єктивною та такою, що не ґрунтується на нормах права, з ігноруванням вимог ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надавати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення від надання допомоги полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Обов`язок щодо утримання спадкодавця визначається аліментними зобов`язаннями, які регулюються нормами СК України між батьками і дітьми. Злісний характер ухилення в кожному випадку повинен визначатись з урахуванням тривалості і причин несплати відповідних коштів. Проте позивачкою жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його умисного ухилення від виконання обов`язків по утриманню спадкодавця ОСОБА_7 , не надано.

Також, 05.03.2021 року до суду від представника відповідача адвоката Куролес М.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить не приймати до уваги заяву адвоката Костюченка В.К. про заміну вибулої позивачки ОСОБА_6 на її спадкоємця ОСОБА_1 , оскільки дана заява містить такі порушення при застосуванні статтей ЦК України і помилки, що повністю спотворили її текст і дана заява не може бути прийнята до уваги судом під час розгляду справи.

Відповідь на відзиви стороною позивачів не подавалась. У судовому засіданні адвокат Костюченко В.К. та позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, з мотивів наведених у позові. Представник відповідача адвокат Куролес М.Г. в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відзиви на позов та звернув увагу суду на норми ст. 1224 ЦК України, згідно якої в судовому засіданні не встановлено факту ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги його покійному батькові, у справі відсутні відомості та докази, що батько звертався до ОСОБА_8 за допомогою та відсутні дані про звернення спадкодавця з позовом до суду про стягнення з сина аліментів на його утримання . Відповідач ОСОБА_3 просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки він провідував батька та при зустрічах або в телефонному режимі, останній не просив його про будь-яку допомогу. Більш того, коли він приходив до батька, його нова дружина - первинна позивачка ОСОБА_6 завжди влаштовувала сварки та вимагала, щоб він взагалі не ходив до них. ОСОБА_9 була проти того, щоб він та інший син ОСОБА_10 спілкувались та відвідували батька. Зазначив, що на момент звернення до суду первинної позивачки ОСОБА_6 він вже прийняв спадщину після смерті батька, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою. На похованні батька він не був присутній, бо не хотів в такий момент, щоб ОСОБА_9 влаштувала сварку. В судове засідання представник третьої особи - Семенівської державної нотаріальної контори Чернігівської області не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Допитані в судовому засіданні свідки дали такі показання. Допитана в якості свідка законний представник неповнолітньої позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повідомила суду, що дружила з покійними ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які взяли до себе в прийомну сім`ю декілька дітей, серед них була позивачка ОСОБА_1 , яка проживала до смерті прийомних батьків з ними, а зараз проживає в її сім`ї. ОСОБА_11 був інвалідом через ампутацію ноги та потребував постійної сторонньої допомоги. Вона зі своїм чоловіком, маючи автомобіль, часто допомагала сім`ї ОСОБА_12 добиратись до лікарні та з іншими хатніми справами. При житті ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого заповіла все своє майно ОСОБА_1 .. З сином ОСОБА_8 вона особисто знайома не була, але бачила його неодноразово в місті та її обурює, що ОСОБА_8 не був присутній при похованні батька, хоча прийомні діти напередодні поховання ОСОБА_13 їздили з ними додому до ОСОБА_8 , щоб повідомити про смерть батька. На її думку, ОСОБА_8 навмисно ухилявся від допомоги батькові та не бажав провідувати його. Свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що вона являється колишньою дружиною покійного ОСОБА_7 , з яким вони розірвали шлюб у 1987 році та матір`ю відповідача ОСОБА_14 . Будучи у шлюбі з ОСОБА_13 вони спільно придбали будинок по АДРЕСА_1 , але після розірвання шлюбу, вона разом з дітьми переїхала на орендоване житло, оскільки проживати з ОСОБА_13 було неможливо через зловживання ним спиртними напоями та прояв агресії, оскільки мав психічні розлади та являвся інвалідом. Також у 2015 році помер їх спільний з ОСОБА_13 син ОСОБА_10 і батько не з`явився на поховання сина. Вона не подавала позовної заяви на розподіл спільного майна, оскільки жаліла колишнього чоловіка через його інвалідність. Дружина ОСОБА_13 - ОСОБА_9 не бажала та не дозволяла щоб сини спілкувались з батьком, хоча хлопці дуже жаліли ОСОБА_13 , але ОСОБА_9 була проти їх спілкування з ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомила суду, що знала покійних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 більше ніж 11 років, а відповідача ОСОБА_3 бачила лише кілька разів у своєму житті. ОСОБА_13 та ОСОБА_9 являлись її прийомними батьками, весь цей час батько ОСОБА_13 хворів, у нього було ампутовано одну кінцівку і він не міг пересуватися самостійно та постійно хворів іншими супутніми захворюваннями. Що стосується бажання батька спілкуватися з рідними синами, то він дзвонив ОСОБА_8 та просив його прийти провідати, що стосується матеріальної допомоги, то батько не звертався до синів з цього проводу. Їх прийомна мати - ОСОБА_9 постійно брала кредити для того щоб лікувати чоловіка. Одразу після смерті прийомного батька вона з іншою сестрою особисто ходила до ОСОБА_8 щоб повідомити про смерть батька та запросити його на поховання, але ОСОБА_8 відмовився категорично прийти. На її думку, син мав можливість допомагати батькові фінансово і надати кошти на поховання, але не зробив цього. Прийомна мати ОСОБА_9 не заперечувала проти спілкування батька з синами і особисто запропонувала покликати ОСОБА_8 на похорон батька. Чи міг подавати покійний батько позов до сина про стягнення аліментів на його утримання вона не знає. Також міська рада неодноразово надавала матеріальну допомогу на лікування прийомного батька. Заслухавши вступне слово сторін та їх представників, свідків, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.02.2019 року (а.с.4), внаслідок його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. До спадкового майна померлого ОСОБА_7 входить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який спадкодавець набув на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.1987 року (а.с.15-16). Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 перебував з 08.07.1994 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_15 (а.с.3). Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 виданого 19.02.2009 року Новгород-Сіверським РВ УМВС України в Чернігівській області, вона з 15.07.2008 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-13). З наданих на запит суду повідомлень Семенівської державної нотаріальної контори Чернігівської області та приватного нотаріуса Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Чернігівської області Шик А.Л. вбачається, що приватним нотаріусом Шик А.Л. 05.04.2019 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 за заявою ОСОБА_3 заведена спадкова справа №118/2019. При цьому відомості щодо заповітів ОСОБА_7 у Спадковому реєстрі відсутні (а.с.161,162,164). Згідно дослідженої судом довідки сімейного лікаря КНП « Новгород-Сіверський районний центр ПМСД», ОСОБА_7 , 1951 року народження, перебував на «Д» обліку з приводу захворювань: Т х ІІ ст. стч ризик 3 з ІХС, дифузний кардіосклероз СН ІІ ЗЧМТ. Церебросклероз ХНМК ІІ-ІІІ ст.. Облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок. Стан після ампутації правої н/ кінцівки (2016). Ампутаційна культя в/з правого стегна. З 1986 року - інвалід ІІІ гр.. З 2016 року - інвалід ІІ гр.. по захворюванню (а.с.6). З зв`язку із захворюванням ОСОБА_7 , 21.10.2015 року була встановлена ІІ група інвалідності безтерміново, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВА №027070 від 21.10.2015 року (а.с.5). У зв`язку з інвалідністю ОСОБА_7 отримував пенсію, сукупний розмір якої за період з лютого 2016 року по лютий 2019 року становить 56334,57 грн. (а.с.7). ІНФОРМАЦІЯ_3 померла позивачка ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 10.06.2020 року (а.с.57). Згідно копії Виписного епікризу, ОСОБА_6 хворіла на цукровий діабет, 1 тип, важка форма, постійно отримувала замісну інсулінотерапію. В 2018 році їй проведена ампутація лівої нижньої кінцівки 2/3 голені, перебіг діабету важкий з розвитком множинних ускладнень (а.с.8). За життя, ОСОБА_6 у зв`язку із загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату з 01.07.2019 року була встановлена ІІ група інвалідності безтерміново, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №497601 від 03.07.2019 року (а.с.9). Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Шик А.Л. від 05.05.2020 року, ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_1 все своє майно (а.с.58). До майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 заведена спадкова справа №50/2021 року за заявою ОСОБА_1 - спадкоємця за заповітом. Інших спадкоємців по справі немає (а.с.75). Позивачка у справі на підставі ч. 5 ст.1244 ЦК України просить усунути відповідача від права на спадкування, оскільки він ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, який тривалий час перебував в безпорадному стані, який був зумовлений тяжкою хворобою та каліцтвом, внаслідок чого не міг самостійно забезпечити свої потреби та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Вирішуючи питання щодо наявності/відсутності підстав для усунення відповідача від права на спадкування майна ОСОБА_7 , суд зважає на наступне. За змістом ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч.ч.5-6 ст.1224 ЦК України ). Таким чином закон передбачає можливість усунення особи від права на спадкування за умови встановлення судом певного юридичного складу. Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Зазначений правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 127/11015/17 (провадження № 61-13141 св 18).

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02.03.2020 у справі №133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 19.06.2019 у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).

З досліджених в судовому засіданні доказів та фактичних обставин справи суд не встановив юридичного складу для ухвалення рішення про усунення відповідача від спадкування до майна, що залишилась після смерті ОСОБА_7 з наступних підстав.

Так, суд приймає до уваги медичну документацію спадкодавця на ім`я ОСОБА_7 , яка була досліджена в судовому засіданні, та згідно з якою ОСОБА_7 являвся особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново, у зв`язку з облітеруючим атеросклерозом судин нижніх кінцівок. Стан після ампутації правої нижньої кінцівки (2016). В судовому засіданні дослідженими письмовими доказами та показами свідків доведено, що спадкодавець ОСОБА_7 з 2016 року дійсно перебував в безпорадному стані у зв`язку з каліцтвом та потребував стороннього догляду. При цьому у справі відсутні належні та допустимі докази про те, що ОСОБА_7 чи будь - які інші особи звертались з проханням по допомогу у будь - якій формі до відповідача ОСОБА_3 та останній відмовив в наданні такої допомоги.

Так, з показів свідка ОСОБА_5 вбачається, що покійний ОСОБА_7 просив в телефонному режимі сина провідати його, але не звертався до нього за будь-якою допомогою. При цьому судом встановлено, що дійсно батько з сином не спілкувались тривалий час, ОСОБА_3 не відвідував батька та не приймав участі у витратах та здійснені процедури поховання спадкодавця.

Доводи позивачів щодо неприйняття участі відповідачем ОСОБА_3 у витратах та здійснені процедури поховання спадкодавця в якості підстав для усунення відповідача від права спадкування судом до уваги не приймаються, оскільки, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.1232 ЦК України, понесення особою таких витрат є підставою для їх стягнення зі спадкоємців у разі їх розумності та обґрунтованості, проте не є підставою для усунення спадкоємця від спадкування.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 Листа ВССУ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, що спадкодавець чи позивачі за життя ОСОБА_7 звертались до відповідача, з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого відповідач ухилявся. Допитані в судовому засіданні зі сторони позивача свідки не зазначили конкретні обставини ухилення ОСОБА_7 від надання допомоги батьку, при цьому всі підтвердили, що спадкодавець та відповідач ОСОБА_3 дійсно не спілкувались, що не являється підставою для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі. З огляду на викладене в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позову повністю, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 258-259, 264-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , інтереси якої, як законний представник неповнолітньої, представляє ОСОБА_2 та адвокат Костюченко Владислав Костянтинович до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Семенівська державна нотаріальна контора Чернігівської області про усунення від права на спадщину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Дата складення повного судового рішення 01.09.2025 року.

Суддя: О.О.Кочура