РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1656/25

27 серпня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в складі судді Снітчук Р.М.

за участі секретаря Зберун К.Ф.

представника позивача ОСОБА_1 (дистанційно)

пердставника відповідача адвоката Середи О.В.

розглянувши у відкриму судовому в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 09.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № 3988989 шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

За умовами цього договору позичальник ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 5000 грн. строком на 15 днів, шляхом зарахування коштів на вказану нею банківську картку, з датою остаточного повернення кредиту 24.09.2021 року та зобов`язалася вчасно повернути кредит, сплатити відсотки 2,00 % за коджен день користування кредитом в сумі 1500 грн., комісію в сумі 950 грн. Сторони також узгодили можливість збільшення строку кредування до 60 днів у разі продовження користування кредитними коштами.

Вказує, що ТОВ «МІЛОАН» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника.

15.12.2021 року ТОВ «МІЛОАН» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІАЛ» на підставі договору факторингу № 15/12-2021-22.

10.01.2023 ТОВ «ВЕДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором ні перед первісним кредитором, ні перед фактором належним чином не виконала, кредитні кошти у визначений договором строк не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила.

Заборгованість за кредитним договором № 3988989 від 09.09.2021 становить 40200 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 34250 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 950 грн. 00 коп. комісія.

Покликаючись на положення ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 40200 грн. 00 коп. та понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 13000 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_3 позов визнала частково в сумі 6500 грн. Вважала протиправним нарахування позивачем процентів за користування кредитом за період 25.09.2021 до 23.11.2021 в сумі 15000 грн. та за період з 15.12.2021 до 23.02.2022 в сумі 17750 грн., оскільки підстави для пролонгації договору відсутні та неправомірно нараховано відсотки поза строком кредитування. Також вважала нікчемними умови договору про стягнення з відповідача комісії в сумі 950 грн. 00 коп. Просила зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши, що відповідач є інвалідом третьої групи з ураження опорно-рухового апарату. Отримує щомісяця пенсію 2361 грн., з червня 2025 року працевлаштована в ирненський ліцей та отримує заробітну плату в сумі 6235,01 грн.

У судовому засіданні представник позивача Пилипчук С.В. заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Просив врахувати, що пролонгація договору на 60 днів та нарахування процентів за цей період відповідає п. 2.3.1.2 договору про споживчий кредит № 3988989 від 09.09.2021, тому за цей період правомірно нараховано проценти за користування кредитом в сумі 16500 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України фактором за період 15.12.2021 23.02.2022 нараховано відсотки за прострочення виконаня грошового обов`язання в сумі 17750 грн. Також вважав правомірним нарахування комісії в сумі 950 грн. за надання кредиту, що відповідає п. 1.5.1 договору.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов визнала частково в сумі 6500 грн., де 5000 грн. тіло кредиту, 1500 грн. відсотки за користування кредитом у межах строку кредитування. При цьому вказала на неправомірність збільшення фіксованої ставки процентів за користування кредитом із 2 % до 5 %, пролонгацію договору на 60 днів та нарахування процентів в сумі 16500 грн. за цей період, тобто понад строк дії кредиту. Також просила відмовити у стягненні відсотків у сумі 17500 грн., які нараховані фактором відповідно до ст. 625 ЦК України. Вважала нікчемною умову договору про нарахуваня комісії в сумі 950 грн. за надання кредиту.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають до задоволення частково.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, яка вказує на те, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 цього ж Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21) будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Судом встановлено, що 09.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 укладено електронний договір про споживчий кредит № 3988989 шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Наведене підтверджується договором про споживчий кредит № 3988989 від 09.09.2021, графіком платежів за кредитом, анкетою-заявою на кредит № 3988989 від 09.09.2021, які підписані позичальником ОСОБА_2 одноразовим ідентифікатором та в яких вона зазначила номер електронного платіжного засобу, на який необхідно перерахувати кредитні кошти, Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН», довідкою про ідентифікацію, в якій зазначено дані про одноразовий ідентифікатор, відправлений позичальнику ОСОБА_2 09.09.2021 на її мобільний телефон.

Підписавши вказаний договір, графік платежів електронним цифровим підписом, позичальник ствердила ті обставини, що вона ознайомилася з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН», які розміщені на сайті товариства.

За умовами цього договору позичальник ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 5000 грн. строком на 15 днів, шляхом зарахування коштів на вказану нею банківську картку, з датою остаточного повернення кредиту 24.09.2021 року та зобов`язалася вчасно повернути кредит, сплатити відсотки 2,00 % за коджен день користування кредитом в сумі 1500 грн., комісію в сумі 950 грн. Пунктом 2.3.1.2 договору передбачено можливість збільшення строку кредування до 60 днів у разі продовження користування кредитними коштами.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

ТОВ «МІЛОАН» виконало свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувавши на рахунок позичальника ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 5000 грн., що підтверджується квитанцією від 09.09.2021.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У встановлений кредитним договором строк відповідач не виконала свої боргові зобов`язання.

Згідно наданого суду розрахунку заборгованості станом на 10.01.2023 прострочена заборгованість за договором про споживчий кредит № 3988989 від 09.09.2021 становить 40200 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 34250 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 950 грн. 00 коп. комісія.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частина 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Також встановлено, що 15.12.2021 року ТОВ «МІЛОАН» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІАЛ» на підставі договору факторингу № 15/12-2021-22.

10.01.2023 ТОВ «ВЕДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Наведене підтверджується договором факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021, договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, реєстрами боржників, актами приймання-передачі Реєстру боржників до договорів факторингу, платіжними дорученнями про оплату за договорами факторингу.

Із матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_2 свої зобов`язання за вказаним кредитним договором ні перед первісним кредитором, ні перед факторами не виконала.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України у фактора не виникає обов`язку повідомляти боржника про перехід до нього права вимоги за договором факторингу.

Таким чином встановлено, що позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за вказаним договором про споживчий кредит до відповідача ОСОБА_2 .

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст. 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Підстави для визнання зазначеного договору позики неукладеним та договору факторингу нікчемним відсутні. Відповідачем не спростовано факт укладення договору позики та існування заборгованості за цим договором.

Разом з тим обґрунтованими є доводи представника відповідача про неправомірне здійснення передбачених умовами кредитних договорів нарахувань поза межами узгоджених строків кредитування, які в договорі про надання споживчого кредиту, анкеті-заяві на кредит, графіку платежів складають 15 днів.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Висновком Верховного Суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитних договорів умовами, в т.ч. графіками платежів та анкетами-заявами, а не завуальованими, двозначними, умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у Рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином суд дійшов висновку про неправомірну односторонню пролонгацію договору на строк 60 днів та нарахування процентів за вказаний період у розмірі 15000 грн. за підвищеною процентною ставкою 5% за кожен день користування кредитом, а також 17750 грн. 00 коп., нарахованих фактором за порушення строків виконання зобов`язання за період з 15.12.2021 до 23.02.2022.

Отже, до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту за договором про споживчий кредит № 3988989 від 09.09.2021 в сумі 5000 грн. та за процентами в сумі 1500 грн. за період строку кредитування 15 днів.

Із розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідачу нараховано комісію за надання кредиту в сумі 950 грн. Однак, надання кредиту є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою зі сторони позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інстрменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостйною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку, наведене повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача комісії за вказаним кредитним договором в сумі 950 грн. 00 коп., оскільки такі умови договору суперечать ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними в силу закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати позивача зі сплати судового збору становлять 2422 грн. 40 коп.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема (6500 х 100) : 40200 = 16,17 %, тобто позов задоволено на 16,17 %.

При визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд наводить наступний розрахунок: 2422 грн. 40 коп. х 16,17 % = 391 грн. 70 коп., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 391 грн. 70 коп. судових витрат зі сплати судового збору.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем заявлено до стягнення на його користь з відповідача 13000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, у підтвердження чого надано договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, заявку на надання юридичної допомоги із зазначенням вартості та об`єму наданих послуг, витяг з акту №6 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в сумі 2102 грн. 10 коп. (13000 х 16,17 %).

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 509, 526, 527, 530, 532, 599, 610- 612, 615, 629, 631, 634, 638, 1046-1050, 1054 ЦК України ст. 2, 3-13, 19, 81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3988989 від 09.09.2021 в сумі 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати за надання правничої допомоги в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 391 (триста дев`яносто одна) грн. 70 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», м. Київ, вул. Мечнікова,3, офіс 306, .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 01 вересня 2025 року.

Суддя: Снітчук Р.М.