Справа № 141/596/25
Провадження № 2/141/281/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Демченко І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі Позивач) звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 18600,00 грн.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 01 жовтня 2024 між ним та Відповідачем укладений Кредитний договір № 01.10.2024-100001236.

Відповідно до умов договору Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти та комісію.

Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 18600,00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000,00 грн, за процентами в розмірі 4960,00 грн, комісія 200,00 грн, додаткова комісія 1440,00 грнта неустойка 4000,00 грн, яку Позивач просить стягнути з Відповідача.

Ухвалою суду від 14.07.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник позивача та позивач копію ухвали суду отримали 15.07.2025, заяв чи клопотань не подавали.

Відповідачу копію ухвали суду було надіслано за адресою його місця реєстрації та до суду повернувся конверт з відміткою про причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення ухвали суду є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з положеннями ст.272 ЦПК України, повернення рекомендованих листів з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» прирівнюється до вручення судового рішення.

Отже, подібна відмітка дає обґрунтовані процесуальні підстави для підтвердження факту належного повідомлення сторони у справі, оскільки визначила, що адресат відсутній за адресою місця реєстрації, а іншої адреси особа суду не повідомила.

Враховуючи обставини та керуючись ч.8 ст.178 ЦПК України та ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини:

01.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладений кредитний договір № 01.10.2024-100001236, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії), заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції. Зазначені документи підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е837.

Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Таким чином, підписання договору від 01.10.2024 відповідачем з використанням електронного підпису (одноразового ідентифікатора) свідчить про його укладення сторонами і досягнення згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Відповідно до умов кредитного договору № 01.10.2024-100001236 від 01.10.2024, Позичальнику надається кредит на наступних умовах. Дата надання/видачі кредиту 01.10.2024; сума кредиту 8000 грн 00 коп; строк, на який надається Кредит 124 дні з дати його надання; дата повернення кредиту 01.02.2025; продовження строку кредитування не передбачено; процентна ставка «Економ»- фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5 % за один день користування; комісія пов`язана з наданням кредиту 9% від суми кредиту та дорівнює 720 грн 00 коп; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 720 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; неустойка 80,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно п. 3.1 Договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії.

Відповідно до Кредитного договору № 01.10.2024-100001236 від 01.10.2024 та квитанції про перерахунок коштів, яка міститься в матеріалах справи, Позивач 01.10.2024 надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 8000 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 01.10.2024-100001236 від 01.10.2024 складає: 8000,00 грн за тілом кредиту; 4960,00 грн за процентами, які нараховані за період з 01 жовтня 2024 по 01 лютого 2025; 200,00 грн комісія; 4000,00 грн неустойка; 1440,00 грн додаткова комісія; всього 18600,00 грн.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині заборгованості за тілом кредиту та за процентами, нарахованими за період з 01 жовтня 2024 по 01 лютого 2025, суд виходить з наступного:

Згідно з ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За положеннями ст.ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦКУкраїни; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення, від відповідальності за порушення зобов`язання.

За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що матеріалами справи підтверджується надання Відповідачу в користування кредитних коштів в розмірі і на умовах, встановлених в договорі № 01.10.2024-100001236 від 01.10.2024. Доказів повернення суми кредиту Відповідач не надав.

Нарахування процентів за користування кредитом, згідно з розрахунком заборгованості, наданим Позивачем, відповідає умовам договору.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині заборгованості за тілом кредиту та за процентами.

Щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі200,00 грн. та додатковою комісією в сумі 1440,00 грн:

Договором № 01.10.2024-100001236 від 01.10.2024 р. передбачена сплата позичальником комісії, пов`язаною з наданням кредиту (економічна сутність плата за надання кредиту) і комісія за обслуговування кредитної заборгованості, яка згідно з п.9 договору встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування`загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Отже, законом передбачено право банку чи іншої фінансової установикредитодавця, встановлювати в договорі і вимагати сплати від позичальника комісій за додаткові та супутні послуги, пов`язані, зокрема, з наданням кредиту.

Однак ні з договору, ні з інших матеріалів справи не вбачається надання позивачем відповідачу будь-яких додаткових чи супутніх послуг, пов`язаних з наданням кредиту. Натомість, в договорі зазначається, що комісія встановлюється за сам факт надання кредиту.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку кредитодавця надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Тобто надання кредитних коштів позичальнику є виконанням кредитодавцем зобов`язання, яке він взяв на себе, уклавши кредитний договір, і яке і складає зміст договору кредиту.

Таким чином, умова про встановлення комісії за надання кредиту в силу ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною, а позовна вимога про стягнення комісії за надання кредиту задоволенню не підлягає.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 09.12.2019 по справі № 524/5152/15-ц: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниє обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику».

Щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості, то Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12Закону України«Про споживчекредитування» (постановавід 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21).

Наведений в договорі перелік має, здебільшого, загальний і невизначений характер. Навіть ті послуги з переліку, які, на перший погляд, є визначеними, не конкретизовані, внаслідок чого споживач не має можливості вимагати їх надання. Наприклад, забезпечення інформування про дати сплати чергового кредиту не зазначено, яким чином здійснюється таке інформування, у які строки, чи необхідні для цього якісь дії з боку позичальника. Тобто, визначити з переліку, які саме конкретні послуги, та з якою періодичністю кредитодавець надає позичальнику, за які встановлена комісія, неможливо. Також в матеріалах справи відсутні докази фактичного надання позичальнику послуг, пов`язаних з обслуговуванням кредиту.

З огляду на зазначене, вимоги Позивача про стягнення заборгованості з комісій в загальній сумі 1640 грн задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення неустойки в сумі 4000 грн:

П.17 Пропозиції про укладення кредитного договору встановлена неустойка: 80 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Законом України «Про споживче кредитування» передбачена можливість застосування до споживача неустойки у формі штрафу або пені, при цьому відповідно до ст.1 Закону ці терміни вживаються у значенні, наведеному в Цивільному кодексі України.

Ст.549 ЦКУ визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, законом передбачено нарахування і штрафу, і пені у відсотках від невиконаного, несвоєчасно виконаного чи простроченого зобов`язання. Нарахування неустойки (штрафу, пені) у фіксованій сумі і незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання закону не відповідає.

Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як зазначає Позивач у позовній заяві, з Закону України «Про споживче кредитування» Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 виключений пункт, яким передбачалось звільнення споживача від відповідальності у виді неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Однак дія п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України продовжується, зміни, внесені у Закон України «Про споживче кредитування», на його чинність не впливають. Жодних правових підстав для виключення зі сфери дії цієї норми договорів про споживчий кредит немає.

З урахуванням того, що воєнний стан, введений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02. 2022 на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів неодноразово продовжувався та діє до цього часу, вимоги про стягнення штрафів (неустойки) задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, а також часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1687,87 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 203, 207, 215, 610- 612, 625-629, 639, 1048-1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 01.10.2024-100001236 від 01.10.2024 в розмірі 12960,00 (дванадцять тисяч девятсот шістдесят) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати по сплаті судового збору в сумі 1687 (одна тисяча шістсот вісімдесят сім) грн 87 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручене у день його складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя І.В. Демченко