справа № 635/3272/25
провадження № 2-др/619/26/25
15 вересня 2025 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А.
Справа № 635/3272/25
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
позивач: ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА»;
відповідач: ОСОБА_1 ;
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового рішення.
Стислий виклад позиції сторін.
30 квітня 2025 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в особі представника Мишевської Н.М., через систему «Електронний суд», звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 482451-КС-001 про надання кредиту від 11.12.2023 у розмірі 110 253, 72 грн.
27 серпня 2025 року рішенням Дергачівського районного суду Харківської області позов задоволено частково.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
01 вересня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Васильченко Г.І., через систему «Електронний суд», звернулася до суду з клопотанням про ухвалення додаткового рішення яким розподілити судові витрати, стягнувши з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн. В обґрунтування заяви посилалася на те, що при поданні відповідачкою відзиву на позовну заяву, було вказано, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складає 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з вартості 1 год роботи адвоката 2 000,00 грн за ознайомлення з матеріалами справи, аналіз позову з додатками, підготовку відзиву на позов тощо, та зазначено про те, що докази розміру остаточно понесених витрат на правничу допомогу будуть надані відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тобто протягом 5 днів після ухвалення рішення судом. Отже, під час розгляду цієї цивільної справи відповідачка понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн, і вважає, що вони мають бути стягнуті саме з позивача. Заяву про ухвалення додаткового рішення просила розглядати без участі сторони відповідача.
Частиною другою статті 246 ЦПК України визначено, що у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 246 ЦПК України у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
03 вересня 2025 року представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Виноградов Ю.Е. через систему «Електронний суд» надав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до максимально розумного та співмірного у даній справі. Розгляд заяви просив здійснювати в його відсутність.
У судове засідання сторони, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи не з`явилися, що відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 серпня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 516,65 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 230,85 грн. В решті позову відмовлено.

Мотиви суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Виноградов Ю.Е. надав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до максимально розумного та співмірного у даній справі. Посилається на те, що сторона відповідача не надала справді детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом для надання правничої допомоги. У наданому стороною відповідача описі робіт, представник відповідача зазначає, що він: витратив дві години на ознайомлення з матеріалами справи, а також на абстрактне та незрозуміле «вивчення, попереднє опрацювання та правовий аналіз матеріалів справи», «опрацювання законодавчої бази та судової практики» (представник відповідача не зазначає, що саме він розуміє під «вивченням, попереднім опрацюванням та правовим аналізом матеріалів справи» та що він розуміє під «опрацюванням законодавчої бази та судової практики». Також стороні позивача незрозуміло, яким чином представник відповідача витратив цілих дві години на ознайомлення з матеріалами справи; витратив цілих п`ять годин на підготовку, складання, оформлення та направлення до суду відзиву на позовну заяву (подання шаблонного відзиву на позовну заяву не потребує стільки часу та не є складним); витратив цілу годину на участь всього в одному судовому засіданні по справі в режимі відеоконференції (як вбачається з протоколу судового засідання у ЄСІТС «Електронний суд» від 27.08.2025, судове засідання у справі тривало загалом лише 34 хвилини, а не одну годину, з яких 7 хвилин суд досліджував матеріали справи (що не потребувало вчинення жодних дій від представника відповідача). У зв`язку з цим, у наданому стороною відповідача описі робіт містяться недостовірні відомості щодо начебто участі представника відповідача у судовому засіданні протягом цілої години). Наданий стороною відповідача короткий та узагальнений опис дій про надання правової допомоги є недостовірним та необґрунтованим, про що було детально зазначено вище. Звертає увагу на те, що у наданому стороною відповідача описі робіт наданий лише узагальнений опис дій (які викладені лише в одному реченні щодо кожної такої дії), які представник відповідача начебто вчинив, надаючи відповідачу правничу допомогу, без посилання на жодні належні та достатні докази щодо справді вчинення таких дій та витраченого на них часу. Також вказує, що представник відповідач не зазначив суму грошових коштів за кожну начебто вчинену ним дію щодо надання правової допомоги, яка відображена у вищезазначеному описі робіт, а лише зазначив загальну суму за надання всіх робіт у розмірі 16 000,00 грн. У зв`язку з в викладеним, сторона позивача вважає заявлений стороною відповідача розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 16 000,00 грн (двадцять тисяч гривень) неспівмірним з складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріали справи свідчать, що у відзиві на позовну заяву представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Васильченко Г.І. було зазначено про орієнтовний (попередній) розрахунок судових витрат, які поніс та планує понести відповідач ОСОБА_1 , у зв`язку з розглядом цієї справи, який орієнтовно складав 16 000,00 грн. Також вказав, що доказ розміру остаточно понесених витрат на правничу допомогу будуть надані відповідно до ч. 8 ст. 141 КПК України, тобто протягом 5 днів після ухвалення рішення судом.

Сама ж заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, із відповідними доказами на підтвердження цих обставин, була подана 01.09.2025 через систему «Електронний суд», тобто у встановлений п`ятиденний строк після ухвалення рішення у справі по суті, а отже з дотриманням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року в справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

У поданій заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Васильченко Г.І. просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у сумі 16 000,00 грн.

Так, згідно наявного в матеріалах справи договору про надання правової допомоги № 1 від 05.05.2025 між адвокатом Васильченко Г.І. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 1 вартість однієї години роботи адвоката (гонорар) складає 2000,00, під годиною, витраченою адвокатом, співробітниками, партнерами у даному пункті розуміється кожна розпочата година незалежно від кількості витрачених у ній хвилин.

Відповідно до Акта про надання правової допомоги від 29.08.2025, адвокат Васильченко Г.І. надала клієнту ОСОБА_1 правничу (правову допомогу) на загальну суму 16 000,00 грн.

З огляду на Детальний опис робіт (наданих послуг) від 29.08.2025, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги за Договором № 1 від 05.05.2025, укладеним між адвокатом Васильченко Г.І. та ОСОБА_1 , адвокат витратив 2 години на дистанційне ознайомлення з матеріалами справи № 635/3272/25 у суді. Вивчення, попереднє опрацювання та правовий аналіз матеріалів справи. Опрацювання законодавчої бази та судової практики, що регулюють спірні відносини; 5 годин на підготовку, складання, оформлення та направлення до суду відзиву на позовну заяву по справі; 1 годину на участь у судовому засіданні в режимі відео конференції по справі. Всього витрачено 8 годин.

Відповідно до Платіжної інструкції № 1..1 від 05.05.2025 на суму 2 000 грн та Платіжної інструкції № 2.128451169.1 від 07.05.2025 на суму 14 000 грн установлено, що Заєць Г.М. на рахунок ОСОБА_3 перерахувала плату за надання юридичних послуг.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 зазначив, «…надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною…».

Отже, суд звертає увагу на те, що участь адвоката Васильченко Г.І. у цій справі у Дергачівському районному суді Харківської області обмежилась складанням відзиву на позовну заяву, який був поданий через систему «Електронний суд»,та участю у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Інші надані адвокатом послуги не є необхідними у даній справі.

Також суд не ставить під сумнів дійсно те, що представник відповідача знайомилася з матеріалами цивільної справи, вивчала, здійснювала попереднє опрацювання та правовий аналіз матеріалів справи, але ці послуги не є тими послугами, які підлягають оплаті у контексті витрат на правничу допомогу, про що неодноразово зазначав Верховний Суд.

Згідно висновків викладених Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Враховуючи, викладені обставини, складність справи, те, що позов задоволено частково, виходячи з обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, проаналізувавши клопотання представника позивача, суд дійшов висновку, що визначений представником відповідача розмір витрат на професійну правову допомогу під час розгляду справи у сумі 16 000,00 грн є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи та вважає, що справедливим і співмірним буде стягнення з позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь відповідача ОСОБА_1 1 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Підстав для стягнення з позивача ще 15 000,00 грн суд не вбачає.

Частиною першою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст.259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 270, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Васильченко Г.І. про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 619/3272/25 за позовом ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень.

В іншій частині заяви про стягнення витрат за надання правничої допомоги відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи.

позивач: ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», місцезнаходження: 01133, м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, ідентифікаційний код 41084239;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 16 вересня 2025 року.

Суддя Є. А. Болибок