Провадження № 2/712/3906/25
Справа № 712/9805/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ШЕВЧЕНКО О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2023 року в справі № 712/12451/23 - розірваний.

Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею.

Вказує, що відповідач працює суддею Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, після розірвання шлюбу відповідач звернувся до ТУ ДСА в Черкаській області із заявою про відрахування із його суддівської винагороди на користь позивача аліментів на утримання сина у фіксованому розмірі 16 000 гривень.

Зазначає, що на даний час вона разом з сином проживає в орендованому помешканні за адресою: АДРЕСА_1 . Розмір орендної плати становить 9000 грн., щомісячно, крім того необхідно сплачувати житлово-комунальні послуги. Помешкання, в якому вона могла б проживати з сином, у неї відсутнє.

Крім того, син ОСОБА_4 відвідує тренування з боксу, вартість яких щомісячно складає 800 грн., а також наявні витрати на форму, а також відвідує курси робототехніки та програмування, вартість яких щомісячно становить 1900 грн.

За групу продовженого дня та харчування сина в школі вона щомісячно сплачує 1 300 грн., також, син має необхідність у заняттях з дитячим психологом, витрати на лікування та обстеження за необхідності. Крім зазначених витрат, також постійно дитина має потребу в одязі, харчуванні, засобах гігієни, речах першої необхідності, відпочинку та дозвіллі.

У зв`язку із зазначеними обставинами, коштів, які відповідач сплачує на утримання сина, не достатньо для забезпечення повного, належного та гармонійного розвитку дитини, забезпечення всіх потреб, навчання, розвитку здібностей, оздоровлення. Відповідач проживає окремо, додаткових коштів на утримання дитини не надає.

Оскільки фізично-духовний розвиток дитини та матеріальне забезпечення її всім необхідним вимагає значних фінансових витрат, позивач звернулася до суду з даним позовом тапросить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою від 25 липня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28 серпня 2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, вказав, що добровільно сплачує кошти на утримання дитини в розмірі 16 000 грн. щомісячно та періодично надає додатково кошти на утримання дитини. Вважає, що вказана сума цілком задовольняє достатні потреби дитини. При цьому, позивачем не доведено належними доказами, що порушено право дитини на належне забезпечення та утримання.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2023 року в справі № 712/12451/23 - розірваний.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею.

Встановлено, що відповідач працює суддею Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, після розірвання шлюбу відповідач звернувся до ТУ ДСА в Черкаській області із заявою про відрахування із його суддівської винагороди на користь позивача аліментів на утримання сина у фіксованому розмірі 16 000 гривень.

В поданому до суду позові позивач вказала, що на даний час вона разом з сином проживає в орендованому помешканні за адресою: АДРЕСА_1 . Розмір орендної плати становить 9000 грн щомісячно, що підтверджено копією Договорів оренди об`єкту від 03 січня 2025 року та від 04 липня 2025 року. Крім того необхідно сплачувати житлово-комунальні послуги. Помешкання, в якому позивач могла б проживати разом з сином, у неї відсутнє.

Крім того, позивач вказала, що син ОСОБА_4 відвідує тренування з боксу, вартість яких щомісячно складає 800 грн., а також наявні витрати на форму, відвідує курси робототехніки та програмування, вартість яких щомісячно становить 1900 грн. За групу продовженого дня та харчування сина в школі вона щомісячно сплачує 1 300 грн., також, син має необхідність у заняттях з дитячим психологом, витрати на лікування та обстеження за необхідності. Крім зазначених витрат, також постійно дитина має потребу в одязі, харчуванні, засобах гігієни, речах першої необхідності, відпочинку та дозвіллі.

Позивач зазначає, що у зв`язку із зазначеними обставинами, коштів, які відповідач сплачує на утримання сина, не достатньо для забезпечення повного, належного та гармонійного розвитку дитини, забезпечення всіх потреб, навчання, розвитку здібностей, оздоровлення.

Оскільки фізично-духовний розвиток дитини та матеріальне забезпечення дитини всім необхідним вимагає значних фінансових витрат, позивач звернулася до суду з даним позовом тапросить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у 2025 році установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня; осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду, - 1600 гривень.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини.

Суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Положення ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідач з позовними вимогами не погодився у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні вказав, що і позивач і спільна дитина зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 . До кінця січня 2025 року позивач разом із дитиною проживали в квартирі АДРЕСА_4 , яку відповідач успадкував після смерті своєї матері. Починаючи з 01 січня 2024 року відповідач переїхав проживати окремо в квартиру АДРЕСА_3 , тоді як позивач лишилася проживати разом із сином у квартирі АДРЕСА_4 . Відповідач не вчиняв жодних дій щодо позбавлення права позивача з дитиною на проживання в вищезгаданій квартирі, яке й на даний час не заперечується. За час такого сусідського проживання дитина мала змогу повноцінно спілкуватися з обома батьками. І дуже часто син залишався і перебував у квартирі відповідача. В кінці січня 2025 року позивач самовільно вибралася з квартири, в якій проживала з дитиною і переїхала на орендовану квартиру. Вказав, що він, як батько, створював і створює сприятливі умови для належного гармонійного, фізичного розвитку і благополуччя дитини. Дитина проживає з відповідачем від двох до чотирьох разів на тиждень, тобто десь приблизно 10-12 днів на місяць, про що відповідачем додано відеозаписи з камери спостереження, і, відповідно, він несе витрати на утримання дитини. Також в 2024 та 2025 роках відповідач возив сина на оздоровлення в Карпати. І всю літню відпустку відповідача тривалістю в один місяць дитина проживала в нього. За цей період відповідач не переставав сплачувати аліменти на утримання дитини, що давало змогу позивачу акумулювати ці кошти для подальших прогнозованих витрат на дитину, пов`язаних, зокрема з придбанням необхідних речей перед початком навчального року, або сезонних речей. При цьому, на період літніх канікул дитина не відвідувала секцію боксу та курси робототехніки та програмування. Крім добровільної сплати аліментів відповідач періодично надає додатково кошти на утримання дитини, що підтверджується доданими до відзиву квитанціями. Вказав, що відповідач витрачає свої доходи на придбання продуктів харчування, на проїзд, оскільки він працює в іншому населеному пункті і щодня проїжджає близько 80 кілометрів. Крім того, відповідач витрачає кошти на ліки, які він приймає на постійній основі в зв`язку зі станом здоров`я. Також свою заробітну плату відповідач витрачає не тільки на власні потреби, а й на утримання та дозвілля своєї дитини. Обґрунтовуючи позов тим, що не вистачає коштів на утримання дитини, позивач не надала жодних доказів, які б доводили те, що розмір коштів, який сплачує на користь позивача відповідач, недостатній для належного утримання дитини. Також позивачем не доведено, що було порушене право дитини на належне забезпечення та утримання. Тим паче, що обов`язок утримання дитини покладається на обох батьків. Прожитковий мінімум в Україні на дітей від 6 до 18 років становить 3196 грн. Отже, вважає, що кошти, які він надає, цілком задовольняють достатні потреби дитини.

Позивач в судовому засіданні не заперечує того факту, що відповідач в добровільному порядку перераховує на її рахунок кошти на утримання дитини в рахунок аліментів. Однак, при цьому зазначає, що не погоджується з розміром аліментів, які перераховуються відповідачем, відповідач сам визначив суму, яку він має сплачувати сину. Бажає аби аліменти були стягнуті в частці від заробітку, та не впевнена в тому, що такі виплати будуть регулярними. А тому бажає аби питання щодо утримання сина були врегульовані відповідним рішенням суду.

Тому, в даному випадку, суд вважає, що між сторонами наявний спір щодо способу стягнення аліментів та їх розміру.

Стаття 181, 189 СК України передбачає можливість сплати аліментів добровільно шляхом укладення договору про утримання дитини, який підлягає нотаріальному посвідченню. У разі відсутності такого договору аліменти можуть стягуватись у судовому порядку.

У практиці трапляються випадки, коли один із батьків здійснює добровільну сплату коштів на користь дитини без укладення відповідного договору та без судового рішення. Однак така сплата не позбавляє іншого з батьків права звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів.

Розмір добровільної сплати не є фіксованим та визначається на власний розсуд платника. Це суперечить принципу справедливості утримання дитини. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У разі якщо платник сплачує меншу суму, таке виконання зобов`язання не може вважатися належним.

Відсутність судового рішення або нотаріального договору позбавляє отримувача правових гарантій. У такому випадку аліменти не мають юридичного захисту в частині стабільності розміру, строків виплати та відповідальності за їхнє невиконання. Аліменти, які сплачуються «за домовленістю», можуть бути в будь-який момент зменшені, призупинені або припинені платником без правових наслідків, оскільки не існує належного виконавчого документа.

Відсутність контролю з боку держави щодо виконання обов`язку. Виконання рішення суду або нотаріального договору підлягає контролю з боку органів виконавчої служби. Добровільна сплата без юридичного оформлення не дає можливості застосування примусових заходів стягнення у разі ухилення платника від виконання зобов`язання.

Таким чином, факт добровільної сплати аліментів не виключає можливості і необхідності їхнього стягнення в судовому порядку.

Офіційне оформлення аліментних зобов`язань забезпечує юридичну визначеність, стабільність та захист інтересів дитини, що відповідає як нормам СК України, так і загальним принципам захисту прав дитини, передбачених міжнародними актами.

Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При визначенні способу стягнення аліментів, суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментівта вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку за вибором позивача, з яким проживають неповнолітні діти, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач офіційно працює, має обов`язок брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Суд також враховує, що відповідач не має інших малолітніх дітей або утриманців, не надав доказів, які б підтверджували інші обставини, що мають істотне значення, і стали підставою для зменшення розміру аліментів, заявлених до стягнення.

Суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. Вимога щодо стягнення аліментів у розмірі частини від доходів не порушує прав Відповідача, оскільки його дохід дозволяє сплачувати аліменти в цьому розмірі без надмірного втручання в майнові права, та відповідає принципу необхідності й достатності для забезпечення потреб дитини, що встановлено статтею 182 СК України.

Таким чином, зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя неповнолітньої дитини, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 27 січня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог, визначених ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Отже, із врахуванням положення ст. 191 СК України аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини підлягають стягненню, починаючи з 17 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку статті 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів.

В порядку п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Згідно п.9 та п.10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів; позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи те, відповідач є інвалідом 2 групи, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12,13, 200, 206, 259,263-265,268,430 ЦПК України, ст.ст. 105 ч. 3, 110, 112, 180-183 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , працюючого суддею Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 липня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2025 року.