Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/6749/25
Провадження № 2/552/2828/25
РІШЕННЯ

іменем україни

10.09.2025 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Резніченко О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу №552/6749/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Він Фінанс» 13.08.2025 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 05.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 95182, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 7000 грн.

ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 95182 від 05.03.2018 та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15845,00 грн., а саме:

сума основного боргу 3500,00 грн.,

сума боргу за процентами - 1890,00 грн.,

сума боргу за пенею і штрафами 10455,00 грн.

Вказував, що 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.

12.04.2018 укладено додаткову угоду № 3 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 4 від 17.07.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 95182 від 05.03.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»).

Позивач зазначав, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 95182 від 05.03.2018 складає 15 845,00 грн, 3% річних 1 427,35 грн, сума інфляційних втрат 3 464,74 грн, разом заборгованість становить - 20 737,09 грн.

В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 95182 від 05.03.2018 у загальному розмірі 20737,09 грн., яка складається з: суми заборгованості 15 845,00 грн., суми інфляційних втрат - 3 464,74 грн., суми 3% річних - 1427,35 грн. Просив також стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 08.09.2025 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не заперечує проти стягнення суми основного боргу в розмірі 3500 грн та заборгованості по процентам в розмірі 1890 грн, заперечує проти задоволення решти позовних вимог з підстав їх недоведеності та вважає, що вимоги заявлені поза межами строків позовної давності.

В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомлений про розгляд, просив розглядати справу без його участі.

За таких обставин судом розгляд справи проводився за відсутності сторін.

Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 05.03.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 95182, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 3500 грн строком дії договору 30 днів.

Встановлено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника, яку позичальник вказав при оформленні кредиту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти.

Судом встановлено, що відповідач свого зобов`язання за договором належним чином не виконав, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кредитні кошти в повному обсязі не повернув.

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.

12.04.2018 укладено додаткову угоду № 3 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 4 від 17.07.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 95182 від 05.03.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»).

Вирішуючи питання про розмір заборгованості судом враховується наступне.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 4 до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, позичальником в якому є відповідач ОСОБА_1 , на загальну суму 5390 грн, з яких 3500 грн сума боргу за тілом кредиту та 1890 грн відсотки.

Інформації щодо переходу до позивача права вимоги за пенею і штрафами на суму 10455грн, як про те зазначає позивач в поданій до суду позовній заяві, реєстр не містить.

Тому суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині включення до суми 10455 грн як сум боргу за пенею і штрафами є безпідставними.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Для покладення на відповідача обов`язку зі сплати 3 % річних обов`язковою умовою є визначення суми заборгованості, на яку їх нараховано.

Базою нарахування 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, базою нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат обраховує суму боргу в розмірі 15845 грн, а не в розмірі 5390 грн, як належить, що є безпідставним. Відповідно, розрахунок 3 % річних та індексу інфляції є необґрунтованим.

Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором в сумі 5390 грн, решта вимог задоволенню не підлягають.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивачу підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 629,63 грн.

Дослідженими судом матеріалами встановлено, що відповідач є особою з інвалідністю другої групи, від сплати судового збору звільнений.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Понесені позивачем судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення.

Статтею 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про, зокрема, надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Питання відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання, врегульовано нормами ст. 435 ЦПК України, відповідно до якої за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Повідомлені відповідачем обставини не можуть бути оцінені як підстава для розстрочення виконання рішення суду в розумінні норм ст. 435 ЦПК України.

За нормами Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з нормами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments and Decisions, 1997-II, с. 510, п. 40). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту.

Суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем наявності виняткових обставин, які б давали підстави для розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 05.03.2018 в розмірі 5390 грн.

В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» відмовити.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» понесені судові витрати в розмірі 629,63 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», , місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8;

відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 10.09.2025.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко