Справа № 175/9255/25
Провадження № 2-о/175/155/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" вересня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Краснокутської Н.С., за участю секретаря судового засідання Коломоєць Т.А., заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу № 175/9255/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (Центр надання адміністративних послуг Любимівської сільської ради як структурний підрозділ Виконавчого комітету Любимівської сільської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, у якій заявник просить суд: встановити факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 правовстановлюючого документу, а саме: договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області Богатовою Іммою Олексіївною, зареєстровано в реєстрі за № 1774, договір виконано на спеціальному бланку нотаріальних документів АВА № 023851.

В обґрунтуванні заяви зазначено про те, що 12.05.1999 року між ОСОБА_2 , який діяв на підставі доручення від імені продавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з одного боку та заявником ОСОБА_1 як покупцем з другого боку було укладено договір купівлі-продажу квартири, що складається з двох кімнат загальною площею 42,8 кв. м. у тому числі жилою 24,9 кв. м. розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Договір було посвідчено 12.05.2025 року приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області Богатовою Іммою Олексіївною в реєстрі за № 1774, договір було виконано на спеціальному бланку нотаріальних документів АВА № 023851. Під час складання договору нотаріусом було допущено технічну помилку під час написання прізвища покупця у договорі, а саме: « ОСОБА_5 », замість правильного « ОСОБА_5 ». У зв`язку з вищеперерахованими обставинами заявник звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2025 року цивільну справу № 175/9255/25 було передано у провадження судді Краснокутської Н.С.

21.07.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області була постановлена ухвала про відкриття окремого провадження у цивільній справі № 175/9255/25 та цією ж ухвалою справу було призначено до судового розгляду на 03.09.2025 року, об 11:20.

У судове засідання з`явився заявник, який просив суд заяву задовольнити в повному обсязі з метою реалізації своїх прав та оформлення їх належним чином.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена шляхом направлення судової повістки.

Вирішуючи питання про задоволення заяви суд виходить з наступних аргументів та доказів.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Пунктом 2 рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.97 визначено, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.

Частиною 2 ст. 17 Загальної декларації прав людини встановлено, що ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Згідно зі ст. 7 Загальної декларації прав людини, усі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Усі люди мають право на рівний захист від якої б то не було дискримінації, що порушує цю Декларацію, і від якого б то не було підбурювання до такої дискримінації.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦКУ, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦКУ, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦКУ, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із копії паспорта НОМЕР_2 вбачається той факт, що він належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із копії довідки № 1238- від 09.05.2025 року про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи вбачається той факт, що вона належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із копії свідоцтва про народження НОМЕР_3 вбачається, що правильне прізвище ім`я та по батькові заявника ОСОБА_1 .

Із копії трудової книжки № НОМЕР_4 вбачається той факт, що вона належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із копії диплома № НОМЕР_5 вбачається той факт, що він належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 вбачається, що правильне прізвище ім`я та по батькові заявника ОСОБА_1 .

Із копії атестату про середню освіту № НОМЕР_7 від 26.06.1973 року вбачається той факт, що він належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із копії посвідчення № НОМЕР_8 вбачається той факт, що воно належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із копії посвідчення тракториста-машиніста третього класу НОМЕР_9 вбачається, що воно належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із копії посвідчення № НОМЕР_10 вбачається той факт, що вона належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із копії військового квитка НОМЕР_11 вбачається той факт, що він належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із копії технічного паспорту на квартиру вбачається той факт, що вона належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із копії реєстраційного посвідчення форми № 5 вбачається той факт, що вона належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, дослідивши наявні у матеріалах цивільної справи докази, суд встановив, що заявлені вимоги підлягають повному задоволенню.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними упостанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чиним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частинами 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України,законів України,міжнародних договорів,згода наобов`язковість якихнадана ВерховноюРадою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою та частиною п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини першої статті 256 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Аналіз перевірених і оцінених доказів переконує суд, що заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (Центр надання адміністративних послуг Любимівської сільської ради як структурний підрозділ Виконавчого комітету Любимівської сільської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу слід задовльнити.

Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація її права на володіння, користування та розпорядження майном.

Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись стст. 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 293, 299, 315, 319, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (Центр надання адміністративних послуг Любимівської сільської ради як структурний підрозділ Виконавчого комітету Любимівської сільської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 правовстановлюючого документу, а саме: договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області Богатовою Іммою Олексіївною, зареєстровано в реєстрі за № 1774, договір виконано на спеціальному бланку нотаріальних документів АВА № 023851.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.09.2025 року.

Суддя Н. С. Краснокутська