09.09.2025 Справа № 940/483/25
Провадження по справі № 2-др/940/8/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

представника позивача Столярчука В.М.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення,

встановив:

У провадженні Тетіївського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 940/483/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Тетіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 26 серпня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Тетіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини, за заявою представника позивача адвоката Столярчука В.М. залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

29 серпня 2025 року відповідачка ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій просить ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 940/483/25 про компенсацію здійснених нею витрат, пов`язаних із розглядом справи, у розмірі 12000,00 гривень.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 заяву підтримала та просила її задовольнити, вказуючи, що нею були понесені витрати на правову допомогу та на проїзд її з дитиною до експертної установи для проведення експертизи ДНК.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Столярчук В.М. просив відмовити відповідачці у задоволенні заяви про компенсацію здійснених нею витрат, пов`язаних із розглядом справи, вказуючи на те, що підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачкою, є необґрунтованість дій позивача, однак відповідачка не зазначила, які саме дії позивача є незаконними чи не обґрунтованими.

Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Питання розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду врегульовано статтею 142 ЦПК України.

Так, відповідно до частин 5, 6 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

За змістом ч. 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник унаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, аналіз положень статті 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду необхідною умовою для компенсації особі (одній стороні) здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, є необґрунтовані дії іншої сторони, що і зумовили відповідні витрати під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 21.03.2025 позивач ОСОБА_2 пред`явив позов про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини, в якому зазначив, що відповідачка ОСОБА_1 , яка є його колишньою дружиною, у 2025 році під час вирішення питання щодо користування житловим приміщенням повідомила його, що він не є біологічним батьком їхньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого у нього виникло право оспорити батьківство.

05.05.2025 представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Павлецька М.А. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що твердження позивача не відповідає дійсності, доказів того, що донька не є його біологічною дитиною, до суду не надає, а одного не підтвердженого твердження замало. Крім того, вважають, що таким способом, а саме поданням даного позову, позивач бажає злісно ухилитись від виконання батьківських обов`язків стосовно доньки. Також, цим позовом, як стверджує представник відповідачки, ОСОБА_2 порушує права дитини, створює їй психологічно-нестійке середовище, що тяжким чином впливає на неї, оскільки ОСОБА_2 після подання позову про оспорювання батьківства привселюдно показує доньці, що вона не його біологічна дитина.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 08.05.2025 у справі за клопотанням представника позивача призначено експертизу генетичної ідентифікації (ДНК), проведення якої доручено експертам Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи», та провадження на час проведення експертизи зупинено.

15.07.2025 на адресу Тетіївського районного суду Київської області надійшов висновок експерта № 103-88-2025.

26.08.2025 представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Столярчук В.М. до початку розгляду справи по суті подав клопотання про залишення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини без розгляду, в якому не зазначив обставин, що стали підставою для залишення позову без розгляду.

Водночас, логічно прослідковується, що такі дії стали наслідком отримання висновку експерта, згідно з яким підтверджено вірогідність біологічного батьківства позивача ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 на 99,99%.

Крім того, у зв`язку з поданням позивачем до суду позову про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини, відповідачка ОСОБА_1 була вимушена звернутися до адвоката з метою захисту своїх інтересів в суді, у зв`язку з чим понесла витрати на правничу допомогу.

Більш того, внаслідок пред`явлення позивачем позову відповідачка була вимушена брати участь, а також забезпечити участь малолітньої дитини у проведенні експертизи на предмет встановлення батьківства.

Фактично сумнів щодо батьківства, як зазначено у позові, виник у позивача під час суперечки на підставі одного повідомлення відповідачки, яке б не викликало такої реакції у стороннього спостерігача.

Зрештою, оспорювання батьківства негативно позначилося на психологічному стані як самої відповідачки, так і малолітньої дитини.

Отже, на переконання суду, наведені вище обставини свідчать про необґрунтованість дій позивача при зверненні до суду та під час розгляду справи, що є підставою для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення здійснених нею витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа № 686/5757/23).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі висновки сформульовані у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 гривень ОСОБА_1 надала до заяви: договір про надання правової (правничої) допомоги № 18/04, укладений 18.04.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Павлецькою М.А.; детальний опис робіт (наданих) виконаних послуг адвокатом за договором про надання правової (правничої) допомоги № 18/04 від 18.04.2025; платіжні інструкції щодо оплати ОСОБА_1 послуг адвоката в сумі 2000,00 грн та 10000,00 грн.

Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом відповідачці юридичних послуг та виконаних робіт у зазначеній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником відповідачки процесуальних документів, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12000,00 гривень не відповідає дійсним і необхідним витратам, які відповідачка змушена була понести у цій справі.

Відтак, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини справи, складність та категорію справи, суд дійшов висновку про те, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 8000,00 гривень, які підлягають стягненню із позивача на користь відповідачки.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 131, 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду в цивільній справі № 940/483/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Тетіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , понесені судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Дата складення повного тексту ухвали: 11 вересня 2025 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК