Справа № 2-о/593/49/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2025 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі представника заявника Мартищук Л.П.

представника заінтересованої особи Сікорської О.В.

провівши в залі суду м. Бережани судове засідання по розгляду цивільної справи за заявою, поданою представником заявника адвокатом Мартищук Людмилою Петрівною в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В

25 липня 2025 року представник заявника адвокат Мартищук Людмила Петрівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася в Бережанський районний суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Подану заяву мотивувала тим, що ОСОБА_1 , хоч народився та постійно проживав на території України, однак він не був документований паспортом громадянина України зразка 1991 року, а мав лише паспорт громадянина СРСР 1974 року, а через відсутність паспорта громадянина України він не має можливості пройти курс необхідного йому лікування у медичному закладі, а УДМС у Тернопільській області йому було відмовлено у видачі паспорта громадянина України і запропоновано для отримання вказаного вище документа звернутися до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

12 серпня 2025 року за вказаними вимогами ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області було відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Мартищук Л.П. заявлені вимоги підтримала, просила їх задоволити.

Представник Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Сікорська О.В. щодо задоволення заявлених вимог заперечень не має, покладається на думку суду.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, пояснення свідків, взявши до уваги думку заінтересованої особи та її письмові пояснення, дослідивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що заява, подана представником заявника адвокатом Мартищук Л.П. в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності із ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Поручин Бережанського району Тернопільської області, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України.

Цей факт підтверджується показами представника заявника, яка показала, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Поручин Бережанського району Тернопільської області. Його батьками були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які на час народження заявника постійно проживали в селі Поручин Бережанського району Тернопільської області. В кінці 70-х років його батьки разом із заявником переїхали на проживання в м. Бережани, де збудувавши будинок, постійно проживали на АДРЕСА_1 . У місті Бережани заявник закінчив вісім класів Бережанської ЗОШ № 3 та після закінчення навчання у школі продовжив навчання у Бережанському технікумі. Після закінчення навчання він ніде офіційно не був працевлаштований та перебивався випадковими підробітками. Заявник, не маючи своєї сім`ї, проживав разом із своїми батьками у батьківському будинку в АДРЕСА_1 , а деякі періоди часу жив у батьківській хаті в селі Поручин. Далі у своїх усних поясненнях представник заявника зазначила, що заявник хоч був документований паспортом громадянина СРСР, однак він, зловживаючи алкоголем, загубив цей паспорт та не виробив паспорта громадянина України. В даний час заявник хворіє та потребує медичної допомоги але не має можливості бути оформленим до медичного закладу так як він не має документів, що засвідчують його особу, а саме у нього відсутній паспорт громадянина України.

Далі у своїх поясненнях представник заявника зазначила, що заявник народився і постійно проживав на території України. Він ніколи не виїздив за межі України та навіть не мав закордонного паспорта, а був документований лише паспортом громадянина СРСР, який не поміняв на паспорт громадянина України. Стверджує, що він і станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року проживав на території України. В даний час у зв`язку з тим, що у нього відсутній паспорт громадянина України він не має можливості отримати соціальні пільги при втраті працездатності, тому з метою отримання вказаного документу він 11 березня 2025року звернувся до УДМС у Тернопільській області із заявою про отримання паспорта, але йому було відмовлено у цьому та запропоновано звернутися в суд для встановлення факту постійно проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України. А так як без встановлення вказаного факту заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, тому змушений звернутися до суду із вищевказаною заявою. Просила його вимоги задоволити та встановити той факт, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав і проживає на території України, у тому числі і станом на 24 серпня 1991року.

Судом також встановлено, що заявник ОСОБА_1 11 березня 2025 року звернувся до Бережанського відділу УДМС в Тернопільській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України взірця 1994 року, однак рішенням УДМС в Тернопільській області від 16 квітня 2025 року йому було відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України, оскільки не встановлено його належність до громадянства України та роз`яснено його право звернутися до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Тобто із вказаного слідує, що без встановлення у судовому порядку факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України, а саме факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, на День проголошення Незалежності України, останній не має можливості отримати паспорт громадянина України, а тому вимушений був звернутися до суду.

Крім усних пояснень представника заявника, той факт, що ОСОБА_1 постійно проживає на території України, а саме - факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року підтвердили допитані по справі свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона народилася та постійно проживала в с. Поручин Бережанського району. Уклавши шлюб із батьком заявника ОСОБА_2 , у шлюбі народили та виростили троє дітей. Сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4. Тобто заявник ОСОБА_1 є їх найстаршим сином, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Поручин Бережанського району Тернопільської області. Вона разом із чоловіком отримали план на будівництво житлового будинку та, побудувавши житловий будинок в АДРЕСА_1 , в кінці 70-х років переїхали на проживання в м. Бережани. Вже в Бережанах заявник пішов до школи та, закінчивши вісім класів Бережанської ЗОШ № 3, продовжив навчання у Бережанському технікумі. Після закінчення навчання він ніде офіційно не був працевлаштований та перебивався випадковими підробітками. Заявник, не маючи своєї сім`ї, проживав разом із ними у батьківському будинку в АДРЕСА_1 , а деякі періоди часу жив у їх батьківській хаті в селі Поручин. Він хоч був документований паспортом громадянина СРСР, однак, зловживаючи алкоголем, загубив цей паспорт та не виробив паспорт громадянина України. В даний час він хворіє та потребує медичної допомоги, але не має можливості бути оформленим до медичного закладу так як не має документів, що засвідчують його особу, а саме: у нього відсутній паспорт громадянина України. З метою отримання паспорта він звертався до УДМС, але у видачі паспорта громадянина України йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Запевняє, що її син ОСОБА_1 постійно проживав і проживає на території України і станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року за межі України ніколи не виїжджав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дала суду аналогічні покази, зокрема пояснила, що заявник є її рідним братом. Він хоч навчався у школі та після закінчення школи продовжив навчання у Бережанському технікумі і, здобувши кваліфікацію електрика, ніде працевлаштований не був, а перебивався тимчасовими підробітками. Він хоч був документований паспортом громадянина СРСР, однак, зловживаючи алкоголем, його загубив та паспорт громадянина України так і не отримав. В даний час він хворіє та потребує медичної допомоги, однак через відсутність паспорта не може її отримати належним чином. Стверджує, що її рідний брат народився та постійно проживав на території України та і станом на 24 серпня 1991року також проживав на території України, а саме по місцю проживання своїх батьків в АДРЕСА_1 чи в с. Поручин Бережанського району Тернопільській області, у батьківській хаті.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона хоч народилася на Кремениччині, однак її сім`я у 1958 році переїхала на проживання в Бережани . Спочатку вони жили на АДРЕСА_2 , а потім в 1975 році побудували житловий будинок по сусідству із будинком сім`ї заявника, а тому вона добре знає всю його сім`ю та, зокрема, з цього часу знає і самого заявника. Їй, свідку, відомо, що заявник народився та постійно проживав на території України. Вона хоч створивши свою сім`ю, пізніше проживала в Тернополі, однак щотижня приїздила до батьків в м. Бережани та зустрічала свого сусіда ОСОБА_1 , який часто приходив до них додому та допомагав її батькам по господарству. Далі у своїх поясненнях свідок ствердила, що заявник ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року проживав на території України, а саме за адресою: АДРЕСА_1 по місцю проживання своїх батьків.

Із оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20 грудня 1974року Бережанським відділом ЗАГСУ, видно, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Поручин Бережанського району і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Із будинкової книги видно, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 1989 році був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 разом із своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6, матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7, сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5, однак в цьому році був знятий із реєстрації.

Із долученої до заяви форми Ф1 видно, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку із досягненням повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 був документованим паспортом громадянина СРСР серії НОМЕР_2 , який йому було видано відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 20 грудня 1974року.

Суд, приймаючи по справі рішення, керується ст. 3 Конституції України, якою закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»), а тому встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західно-української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подав заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України ''Про громадянство України'' і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19 (провадження №61-8190 св 20).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

А так як належними та допустимими доказами у судовому засіданні було доведено факт народження заявника ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Української РСР та факт постійного проживання на території України, у тому числі і станом на 24 серпня 1991 року, тому враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява, подана адвокатом Мартищук Л.П. в інтересах ОСОБА_1 , є підставною і підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись Конституцією України, Законом України ''Про громадянство України'', ст.ст. 4, 13,76-82, 263, 265, 293, 315 ЦПК України, Правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19 (провадження № 61-8190 св 20), суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву, подану представником заявника адвокатом Мартищук Людмилою Петрівною в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2025 року.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.