Єдиний унікальний номер судової справи: 479/1018/24
Номер провадження: 22-ц/812/1561/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Шурмою Є.М.,

за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Кравченком Олександром Сергійовичем

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді - Репушевської О.В. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (надалі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про розірвання договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У липні 2024 року адвокат Кравченко О.С. діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,1505 га, кадастровий номер :02:000:0125, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області для ведення сільськогосподарського виробництва.

01 січня 2005 року, між ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди землі №118/К.

Посилаючись на те, що відповідач з моменту укладення договору порушує умови договору в частині своєчасної сплати орендної плати, позивач просив суд розірвати договір оренди землі №118/К, укладений 01 січня 2005 року між ним та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» відносно земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,1505 га, кадастровий номер :02:000:012, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

У відзиві на позов ТОВ «Агрофірма Корнацьких» просило відмовити у його задоволенні. Вказує про те, що на день звернення до суду право позивача щодо отримання орендної плати взагалі не порушено, що підтверджується платіжними документами щодо нарахування, виплати та отримання орендної плати позивачем за 2016-2023 роки та свідчить про відсутність підстав захисту цього права. Крім того, Товариство заперечує винну поведінку у порушенні умов зазначеного договору щодо виплати орендної плати, викладені позивачем обставини свідчать про недобросовісну поведінку, оскільки його дії щодо дострокового розірвання Договору оренди землі з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» суперечать попередній поведінці щодо прийняття виконаного за Договором оренди землі із відповідачем, зокрема, отримання орендної плати за попередні роки.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що останньому орендна плата за користування землею з моменту укладення договору оренди по день звернення до суду з позовом, відповідачем не виплачувалась. Також відсутні докази того, що позивач, на час настання виплати орендної плати звертався до відповідача за отриманням орендної плати через касу, за наслідками чого йому було відмовлено в такій видачі або існували інші обставини щодо неотримання нею орендної плати у грошовій сумі через касу товариства. Крім того, 20 лютого 2020 року Товариство через засоби поштового зв`язку зі зворотнім повідомленням на відому адресу позивача направило листа щодо необхідності отримання ОСОБА_1 орендної плати за 2020 рік та в подальшому, а також повідомлення банківських реквізитів картки, проте зазначений лист залишився без відповіді. До того ж, повідомляв про виплату орендодавцям орендної плати за 2022 рік з відповідними роз`ясненнями щодо виплат та про комунікацію, зокрема, й за телефонними номерами працівників товариства в різних селах. Суд вважав, що відповідачем вживалися заходи щодо виплати орендної плати позивачу шляхом запрошення позивача через поштове повідомлення, оголошення у засобах масової інформації, що виключає винну поведінку орендаря щодо небажання виконувати договір на умовах, визначених Договором та для припинення відносин за цим договором.

Крім того, орендна плата за попередні роки до 2020 року нараховувалась та виплачувалась відповідачем у значно більших розмірах, чим це передбачено умовами договору.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що згідно з положеннями ст.32 Закону України «Про оренду землі», ч.2 ст.651 ЦК України, відсутні підстави для розірвання договору оренди землі №118/К, укладеного 01 січня 2005 року, в зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кравченко О.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не взято до уваги, що орендарем не було сплачено орендодавцеві орендну плату за 2016, 2020, 2021 роки. Ненадання відповідачем будь-яких доказів на підтвердження сплати ним орендної плати за користування належної позивачу земельною ділянкою в період з 2005 по 2015 роки включно, є безпідставними та твердження про сплив строку зберігання є необґрунтованими та не повинне враховуватися як мотивована підстава. У зв`язку з цим, судом першої інстанції факт виконання відповідачем умов договору в частині сплати орендної плати за період з 2005 по 2015 роки включно був встановлений виключно на припущеннях без підтвердження належними та достатніми доказами по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Іванченко О.О. просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про місце й час судового розгляду повідомлені належними чином. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 01 січня 2005 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договір оренди землі №118/К належної йому земельної ділянки загальною площею 5,15 га, розташованої в межах території Багачівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, на строк 50 років, зареєстрований у Кривоозерському МРФ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 серпня 2006 року (а.с.46-51).

Відповідно до пункту 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 975,15 грн.

З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах визначених цим Договором, розрахунок по орендній платі може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції.

Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеної додатком №1 до Договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря заяви.

Орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі, передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідно продукції та (або) послуг (пункти 11,12 Договору).

Згідно з п.38 Договору дія договору припиняється, зокрема, шляхом його розірвання, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Додатком №1 до договору встановлено, зокрема, що щорічно грошова форма орендної плати: складає 975 грн, термін виплати - до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Відповідно до п.42 Договору сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що порушення сталося не з її вини.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушуються умови договору оренди землі щодо сплати орендної плати за користування належною йому на праві власності земельною ділянкою з моменту укладення договору по теперішній час.

Суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статей 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України.

За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (тут і далі закон в редакції, яка була чинною на день укладання договору оренди 01 січня 2007 року, далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та статтею 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.

У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

В силу вимог статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 32 Закону № 161- ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Разом з тим ЦК України містить окрему норму, яка регламентує саме договір найму земельної ділянки та відсилає до спеціального законодавства в даній галузі права - це стаття 792 ЦК України.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Схожі висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, провадження № 12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 551/542/20, провадження № 61-16493св21.

В силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 як на підставу задоволення своїх вимог посилався на систематичне порушення відповідачем умов договору, а саме невиплату орендної плати з моменту укладення договору та до подання позову.

Заперечуючи проти позову, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказувало на відсутність заборгованості та на вчинення дій, необхідних для виконання зобов`язання з виплати орендної плати, а також, на неправомірність поведінки позивача щодо неотримання орендної плати.

Так, з наданих відповідачем відомостей на виплату грошей вбачається, що ОСОБА_1 отримував орендну плату: 15 серпня 2017 року - у сумі 2800 грн, 08 серпня 2017 року - у сумі 3200 грн, 06 листопада 2018 року - у сумі 1530 грн, 05 листопада 2019 року у сумі - 1530 грн, 16 серпня 2019 року - у сумі 3200 грн.

Крім того, згідно реєстру №5 від 19 січня 2023 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2022 рік) ОСОБА_1 перераховано на його розрахунковий рахунок 4458,89 грн. Згідно реєстру №237 від 11 грудня 2023 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2023 рік) ОСОБА_1 перераховано на його розрахунковий рахунок 4458,89 грн.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно із статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Відповідно до пункту 42 договорів оренди землі сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Частиною 1 статті 532 ЦК України передбачено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Як убачається зі змісту укладеного сторонами договору оренди землі від 01 січня 2005 року (пункти 9, Додатку №1), вони узгодили виплату орендної плати у грошовій формі або у натуральній формі за умови погодження форми розрахунку щорічно шляхом звернення орендодавця із письмовою заявою.

Судом не встановлено, що сторони подальшому узгодили натуральну форму орендної плати, а тому відповідач мав провести розрахунок з орендної плати шляхом видачі позивачу готівки у касі орендаря або шляхом перерахування її на банківський рахунок орендодавця.

Отже за встановлених обставин позивач мав отримати орендну плату у касі ТОВ «Агрофірма Корнацьких», оскільки сторони визначили саме таке місце виконання цього зобов`язання.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 05 лютого 2021 року засобами поштового зв`язку відправило на адресу ОСОБА_1 листа щодо необхідності отримання нарахованої орендної плати за 2020 рік за договором оренди землі та запропоновано в будь-який зручний для нього час у робочі дні прибути до Товариства та отримати нараховану орендну плату або надати актуальні дані щодо банківського рахунку, про що свідчить зворотнє повідомлення поштового відправлення.

Також, 05 листопада 2022 року в газеті «Кривоозерщина» було надруковано оголошення відповідача про те, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» розпочала виплату у грошовій та натуральній формі орендної плати, відповідно, за 2022 рік, в якому детально зазначено, які дії слід вчинити орендодавцям для отримання орендної плати як у готівковій формі, так і у безготівковій.

За такого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вживалися заходи щодо виплати орендної плати позивачу шляхом запрошення позивача через поштове повідомлення, оголошення у засобах масової інформації, що виключає винну поведінку орендаря про небажання виконувати договір на умовах, визначених Договором та для припинення відносин за цим договором.

Крім того, позивачем не надано доказів про звернення до відповідача із заявами щодо невиконання умов договору про сплату орендної плати з моменту укладення договору - 2005 рік, що є його процесуальним обов`язком та викликає сумнів у добросовісності його поведінки, а відтак не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про встановлення судом виконання договору з боку відповідача у період з 2005 по 2015 роки, а також 2016 рік.

Не заслуговують на увагу й посилання на відсутність доказів сплати орендної плати у 2020 - 2021 роках, оскільки як встановлено судом ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вживалися заходи щодо отримання позивачем орендної плати , а крім того, останнім нараховувалася та виплачувалися орендна плата у більшому розмірі ніж та яка узгоджена сторонами умовами договором, що виключає порушення прав позивача, як орендодавця.

Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Кравченком Олександром Сергійовичем - залишити без задоволення.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 15 вересня 2025 року.