Постанова

Іменем України

05 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 461/9504/24

провадження № 61-8814св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В.,

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржник - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2, на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2024 року у складі судді: Волоско І. Р., та постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року в складі колегії суддів: Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А.,

Історія справи

Короткий зміст скарги

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії/бездіяльність та рішення державних виконавців ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Скарга мотивована тим, що постановою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 461/1850/23 стягнуто з ГУ Пенсійного Фонду України у Львівській області на його користь 112 981,92 грн компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист, який ОСОБА_1 подав із відповідною заявою у відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для примусового виконання.

29 січня 2024 року заявник отримав повідомлення головного державного виконавця ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М. В. від 15 січня 2023 року № 886 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Вважає такі дії і рішення державного виконавця про повернення виконавчого листа ОСОБА_1 незаконними і такими, що порушують його право на виконання судового рішення про стягнення коштів на його користь, а тому просив суд скаргу задовольнити.

ОСОБА_1 просив:

поновити строк для звернення до суду з цією скаргою;

визнати неправомірними дії та рішення головного державного виконавця ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М. В. щодо повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого листа, згідно з повідомленням від 15 січня 2024 року № 886 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

зобов`язати уповноважених посадових осіб (державних виконавців) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження та розпочати примусове виконання судового рішення - постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 461/1850/23 про стягнення з ГУ Пенсійного Фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 112 981,92 грн компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі виконавчого листа, виданого 03 жовтня 2023 року Галицьким районним судом м. Львова.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2024 року:

поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з даною скаргою;

скаргу задоволено;

визнано неправомірними дії та рішення головного державного виконавця ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М. В. щодо повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого листа, згідно з повідомленням від 15 січня 2024 року № 886 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

зобов`язано уповноважених посадових осіб (державних виконавців) ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження та розпочати примусове виконання судового рішення - постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у цивільній справі № 461/1850/23 про стягнення з ГУ Пенсійного Фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 112 981,92 грн компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі виконавчого листа, виданого 03 жовтня 2023 року Галицьким районним судом м. Львова.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

відповідно до пункту 3 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМУ № 845 від 03 серпня 2011 року, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників дійсно виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства. Однак, дана правова норма не поширюється на даний випадок, оскільки рішенням суду кошти стягуються не з державного чи з місцевих бюджетів, а з державного органу - ГУ ПФУ у Львівській області за рахунок його власних коштів;

До подання виконавчого листа в орган державної виконавчої служби ОСОБА_1 подавав його на виконання до ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області. ОСОБА_1 отримав лист ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області № 04/07/11/9666 від 16 листопада 2023 року, з якої вбачається, що Управління ПФУ у Львівській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів, що Казначейство за своєю суттю є обслуговуючим банком, функції якого фактично зводяться до технічного виконання рішення суду - безпосереднього перерахування коштів на рахунок стягувачу;

у своїй заяві державному виконавцю про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 зазначив, що вимагає саме примусового виконання даного рішення суду. Відповідно до статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», на підставі якого було прийняте рішення, що підлягає виконанню, таку компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а не за рахунок державного чи місцевих бюджетів. Тому суд погоджується із доводами представника заявника ОСОБА_2. про те, що державний виконавець не мала права повертати виконавчий лист без прийняття до виконання, а зобов`язана була відкрити виконавче провадження і розпочати примусове виконання рішення суду, відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»;

казначейство може виконати рішення суду про стягнення коштів з ГУ ПФУ у Львівській області лише шляхом безспірного списання коштів боржника, які знаходяться саме на його казначейському рахунку. Списання Казначейством коштів з рахунків боржника в інших банківських установах, відмінних від казначейського рахунку, є неможливим. Правові висновки, на які покликається у відзиві державний виконавець, стосуються саме таких обставин, коли боржник - державний орган має відкритий казначейський рахунок, з якого Казначейство має можливість безспірно списати відповідні кошти на користь стягувача. Такі правові висновки не можуть бути враховані в даній справі № 461/1850/23, оскільки боржник ГУ ПФУ у Львівській області не має відкритого в Казначействі рахунку, що унеможливлює списання таких коштів, а відтак рішення суду не може бути виконане в порядку ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». З листа ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області № 04/07/11/9666 від 16 листопада 2023 р. вбачається, що Управління ПФУ у Львівській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів. Тобто, кошти ГУ ПФУ у Львівській області знаходяться не на казначейському рахунку, а в інших установах банку. Як що б кошти ГУ ПФУ у Львівській області знаходилися на казначейському рахунку, то ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області могло б безперешкодно безспірно списати такі кошти, відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», і перерахувати їх на рахунок стягувача ОСОБА_1 ;

відповідно до «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМУ № 845 від 03 серпня 2011 року, на який покликається державний виконавець, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників дійсно виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства. Однак, дана правова норма не поширюється на даний випадок, оскільки рішенням суду кошти стягуються не з державного чи з місцевих бюджетів, а з державного органу - ГУ ПФУ у Львівській області за рахунок його власних коштів;

згідно пункту 2 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМУ № 845 від 03 серпня 2011 року, боржниками в розумінні цього Порядку є визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства. Оскільки ГУ ПФУ у Львівській області не має відкритого рахунку в органах Казначейства, то воно не має статусу боржника в розумінні пункту 2 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМ України № 845 від 03 серпня 2011 року та статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відтак, ці правові норми не можуть бути застосовані в даній справі;

відповідно до статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», на підставі якого було прийняте рішення, що підлягає виконанню, таку компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а не за рахунок державного чи місцевих бюджетів. Таким чином, ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області не має ні технічної можливості, ні правової підстави для виконання рішення суду про стягнення коштів. Таке стягнення можливе лише внаслідок примусового виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на кошти ГУ ПФУ у Львівській області, які знаходяться на його рахунках в банківських установах. Однак, таке примусове виконання рішення суду може здійснити лише орган державної виконавчої служби, оскільки ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області не є органом примусового виконання.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року:

апеляційні скарги ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено;

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нову постанову;

у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання. Згідно з частинами першою, другою та третьої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду;

стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

у пункті 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджено постановою КМ України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника;

управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державної казначейської служби України, а не виконавчої служби, як помилково вважав суд першої інстанції;

посилання суду першої інстанції на те, що ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області не має відкритого рахунку в органах Казначейства, а тому стягнення можливе лише внаслідок примусового виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на кошти Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які знаходяться на його рахунках в банківських установах, є помилковими, оскільки Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не передбачено такого винятку щодо поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим чинним законодавством України;

відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

з огляду на вказане, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М. В. обґрунтовано повернула ОСОБА_1 виконавчий лист на підставі пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», тому ухвалу суду підлягає скасуванню.

Аргументи учасників справи

10 липня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2, на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року, в якій просить:

постанову апеляційного суду скасувати;

ухвалу суду першої інстанції залишити в силі

Касаційна скарга мотивована тим, що:

Казначейство може виконати рішення суду про стягнення коштів з ГУ ПФУ у Львівській області лише шляхом безспірного списання коштів боржника, які знаходяться саме на його казначейському рахунку. Списання Казначейством коштів з рахунків боржника в інших банківських установах, відмінних від казначейського рахунку є неможливим;

за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, виконання рішення суду Казначейством, відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», може здійснюватися лише в разі відсутності у державного органу відповідних призначень. Іншими словами, виконання рішення суду за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, можливе лише в тому випадку, коли в ГУ ПФУ у Львівській області взагалі нема коштів. У боржника ГУ ПФУ у Львівській області є відповідні призначення, однак, вони розміщені не на казначейському рахунку, а в інших банківських установах, доступу до яких Казначейство не має. Згідно з листом ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області № 04/07/11/9666 від 16 листопада 2023 року Управління ПФУ у Львівській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів;

оскільки ГУ ПФУ у Львівській області всупереч Положенню про Пенсійний фонд України не має відкритого рахунку в органах Казначейства, то воно не має статусу боржника в розумінні пункту 2 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМ України № 845 від 03 серпня 2011 року та статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відтак, ці правові норми не можуть бути застосовані в даній справі;

державний виконавець не мав права повертати стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист без прийняття до виконання.

У серпні 2025 року ГУ ПФУ у Львівській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить:

залишити касаційну скаргу без задоволення;

постанову апеляційного суду - без змін.

Відзив мотивований тим, що:

головне управління, як територіальний орган виконавчої влади, підпадає під визначення «державний орган», тому примусове стягнення грошових коштів можливе лише через органи Державної казначейської служби України, і органам Державної виконавчої служби України відповідні виконавчі документи не підвідомчі. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24жовтня 2015 року у справі № 916/2182/14;

у постановах Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 910/12226/16 та від 03 липня 2018 року у справі № 910/13057/16 зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

01 вересня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 29 липня 2025 року року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права

Фактичні обставини

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2023 року у справі № 461/1850/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110528166) задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язано ГУ Пенсійного фонду України в Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 липня 2012 року по 14 січня 2020 року у розмірі 112 981,92 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113198045) рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2023 року змінено та стягнуто з ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 112 981,92 грн компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 461/1850/23.

15 січня 2024 року головним державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М. В. розглянуто заяву стягувача ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 461/1850/23 та повернуто стягувачу, на підставі пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на те, що він не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, оскільки стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Позиція Верховного Суду

Касаційний суд відхиляє аргументи касаційної скарги з таких підстав.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем (пункт 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (частини перша, друга статті 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-317гс15 зазначено, що: «державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами, згідно з якими боржниками є державні органи, тому стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Казначейства. Як установлено судами, відповідно до пункту 1 Положення про Регіональну службу ветеринарно-санітарного контролю, затвердженого наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 6 лютого 2012 року № 34, Регіональна служба ветеринарно-санітарного контролю є державним органом ветеринарної медицини, що здійснює державний ветеринарно-санітарний контроль та нагляд на відповідній території. Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (пункт 8 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент винесення постанови ДВС). Відтак, головний державний виконавець першого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ повинен був відмовити ДП «Адміністрація морських портів України» у відкритті виконавчого провадження на підставі зазначеного вище, оскільки виконавчий документ у цій справі має виконуватися виключно органом Казначейства, в якому обслуговується боржник».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 611/996/19 (4-с/611/5/20) (провадження № 61-16335св20) вказано, що:

«Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Відповідно до підпункту 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У частині другій статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

З огляду на Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження»(далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 3 Закону Законом України «Про виконавче провадження» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Пунктом 33 Порядку № 845 передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Відповідно до пункту 48 Порядку, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається у встановленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей. У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є держава, підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Апеляційний суд, скасовуючи судове рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державної казначейської служби України, а не виконавчої служби, а отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 219/8720/16-ц (провадження № 61-23108св18) зазначено, що:

«відповідно до пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Виконанню органами Казначейства підлягають виконавчі документи, боржниками по яких виступають боржники - державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Пунктом 24 вказаного Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Державної казначейської служби України, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі № 280/1446/19 (адміністративне провадження № К/9901/35708/19) вказано, що:

«33. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання. Статтею 3 Закону визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, тобто органами Державної казначейської служби.

34. Як слідує з п. 1 Порядку №649, цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень. Нарахування суми пенсійної виплати в такому випадку має здійснюватися органами Пенсійного фонду на виконання судового рішення. Натомість у цій справі, як справедливо зазначено судами попередніх інстанцій, сума коштів, яку належить сплатити Центральному ОУПФУ міста Запоріжжя на користь позивача, вже визначена судом, а отже така заборгованість має статус заборгованості за судовим рішенням і підлягає виконанню з урахуванням гарантій держави щодо виконання судових рішень.

35. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що положення Порядку №649 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що Пенсійний фонд України та його територіальні підрозділи не є органами, на які Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» покладено повноваження та обов`язки щодо виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, а таким органом визначена Державна казначейська служба України».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

при зверненні зі скаргою стягувач зазначав, що повернення виконавчого листа без прийняття до виконання порушує його право на виконання судового рішення;

суди встановили, що судовими рішеннями у справі № 461/1850/23 стягнуто з ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 112 981,92 грн компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії;

на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 461/1850/23;

апеляційний суд врахував, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні скарги.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України). Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанові апеляційного суду ухвалену без дотримання норм процесуального права. У зв`язку із наведеним касаційний суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення; постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков