Дата документу 16.09.2025 Справа № 337/6138/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/6138/18 Головуючий у 1-й інстанції: Бредун Д.С.
Провадження №22-ц/807/1473/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
Провадження №22-ц/807/1473/25-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кухаря С.В., Онищенка Е.А., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року, на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2023 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом, який неодноразово уточнював до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 11 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником, якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №093-2008-2021, в який в подальшому вносились зміни та доповнення на підставі Додаткової угоди б/н від 10 вересня 2011 року, Додаткової угоди б/н від 15 вересня 2011 року та Додаткової угоди б/н від 18 жовтня 2012 року. Відповідно до умов вказаного кредитного договору Банк надав, а ОСОБА_1 отримав в кредит грошові кошти в розмірі 35000,00 швейцарських франків з остаточним терміном повернення 10 червня 2038 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником, якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 , 11 червня 2008 року був укладений договір поруки №093-2008-2021-Р, згідно з яким поручитель взяла на себе солідарну з основним боржником відповідальність перед кредитором за невиконання зобов`язань за кредитним договором.

ОСОБА_1 належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 27 березня 2018 року в сумі 22262,34 швейцарських франків, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту 22252,64 швейцарських франків; суми дострокового стягнення кредиту 14035,47 швейцарських франків; відсотків 5286,67 швейцарських франків; підвищених відсотків 687,56 швейцарських франків. При цьому, позивач порушив питання про стягнення заборгованості не в повному обсязі, у розмірі 13700 швейцарських франків 40 сантимів.

Також вказав, що 12 жовтня 2016 року банк звертався до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року. Первісно позов було задоволено, однак заочне рішення було переглянуто, рішення скасовано, та ухвалою суду від 18 липня 2017 року закрите провадження у справі, оскільки існує рішення Третейського суду при асоціації банків від 25 вересня 2015 року про стягнення заборгованості.

Банк 08 серпня 2017 року звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу виконавчого листа та примусове виконання рішення третейського суду, проте ухвалою суду від 29 листопада 2017 року у задоволенні такої заяви відмовлено. Таким чином виникла необхідність у подачі цього позову, оскільки спір фактично не був вирішений та заборгованість так і не була стягнута.

Ухвалою суду від 20 травня 2020 року у відповідності до п.3) ч.1 ст.255 ЦПК України суд закрив провадження у справі в частині стягнення: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 2252,64 швейцарських франків та суми дострокового стягнення кредиту в сумі 5473,53 швейцарських франків; відсотків станом на 17 лютого 2016 року в сумі 1924,87 швейцарських франків; підвищених відсотків станом на 17 лютого 2016 року в сумі 81,68 швейцарських франків. Розгляд справи в іншій частині позовних вимог призначено до розгляду.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року ухвалу від 20 травня 2020 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі вищевикладеного, уточнивши (збільшивши) позовні вимоги від 14 лютого 2023 року, які ухвалою судді від 17 лютого 2023 року прийнято до розгляду, АТ «Універсал Банк» просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , як позичальника, та ОСОБА_2 , як поручителя, заборгованості за кредитним договором №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року станом на червень 2015 року у розмірі 29538 швейцарських франків 22 сантими (з яких 5487,20 швейцарських франків прострочена заборгованість по кредиту, 10800,91 швейцарських франків сума дострокового стягнення за кредитом, 11510,08 швейцарських франків заборгованість за відсотками, 1740,03 швейцарських франків заборгованість по підвищеним відсоткам), а також стягнення з відповідачів понесені судові витрати.

У своїй відзивах відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заявили клопотання про закриття провадження у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року в частині: простроченої заборгованості по кредиту на суму 16 288,11 швейцарських франків; стягнення відсотків саном на 17 лютого 2016 року 1924,87 швейцарських франків; стягнення підвищених відсотків станом на 17 лютого 2016 року 81,68 швейцарських франків.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні заяв відповідачів про закриття провадження у справі №337/6138/18.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року в розмірі 17 260,38 швейцарських франків, з яких 5487,20 швейцарських франків прострочена заборгованість по кредиту, 10 800,91 швейцарських франків сума дострокового стягнення за кредитом, 900,70 швейцарських франків заборгованість за відсотками (станом на 09 серпня 2015 року), 71,57 швейцарських франків заборгованість по підвищеним відсоткам (станом на 10 серпня 2015 року); судовий збір у розмірі 12 638,55 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року, з ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року, скасувати ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2023 року, якою було відмовлено у частковому закритті провадження у справі. Закрити провадження у справі відповідно до п.4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в частині предмету позову: прострочена заборгованість 5487,20 СHF, дострокове стягнення 10 800,91 СHF, відсотки 1 924, 87 СHF, підвищені відсотки 81,68 СHF, загальна сума 18 294 СHF.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що справу №337/3679/16-ц (провадження №2/227/803/2017), з тотожними сторонами, предметом та підставами, вже було закрито ухвалою суду від 18.07.2017 року на підставі рішення третейського суду, яка набрало законної сили. Суд розглянув справу по суті попри наявність чинної ухвали, чим грубо порушив процесуальну норму. Позов у справі №337/6138/18 включає вимоги, які повністю або частково повторюють вимоги зі справи №337/3679/16-ц, ґрунтуються на тому ж договорі, з тими ж порушеннями, з тим же періодом прострочення. Суд першої інстанції не вжив заходів для розмежування тих самих та нових вимог. Позивач не скористався правом на подання заяви про перегляд ухвали від 18.07.2017 у справі №337/3679/165-ц за нововиявленими обставинами, зокрема, скасування рішення третейського суду. Суд неправомірно стягнув з відповідача судовий збір, так як він є інвалідом 1 групи, а тому звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

АТ « Універсал Банк», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом надсилання судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми « Електронний суд», що підтверджується довідкою відповідального працівника апеляційного суду про доставку судової повістки-повідомлення 22 липня 2025 року в його електронний кабінет ( т. 5 а.с. 59), до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки АТ « Універсал Банк» був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності АТ « Універсал Банк»

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим 09 червня 2015 року АТ «Універсал Банк» направив відповідачам досудову вимогу щодо усунення порушення зобов`язання та повідомлено, що в разі невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково. Однак, погашення заборгованості не відбулося зазначена досудова вимога щодо повернення кредиту виконана не була, суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року в розмірі 17 260,38 швейцарських франків, з яких 5487,20 швейцарських франків прострочена заборгованість по кредиту, 10 800,91 швейцарських франків сума дострокового стягнення за кредитом, 900,70 швейцарських франків заборгованість за відсотками (станом на 09 серпня 2015 року), 71,57 швейцарських франків заборгованість по підвищеним відсоткам (станом на 10 серпня 2015 року). Оскільки позов до поручителя ОСОБА_2 пред`явлено позивачем після припинення поруки, тому в задоволенні позовних вимог до поручителя суд відмовив.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідачів про закриття провадження в частині заявлених позовних вимог, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що первісно поданий банком позов від 27 вересня 2016 року у справі ЕУН № 337/3679/16-ц, провадження № 2-/227/803/2017 було закрите, та цей позов, поданий 26 грудня 2018 року, не є тотожними, оскільки незважаючи на співпадіння у справах сторін та частково предмету позовів, у цій справі мається відмінність підстав позову. Звернення до суду з позовом у цій справі було обумовлено окрім як на порушенням умов кредитного договору і норм законодавства, але ще й існуванням рішення Третейського суду при асоціації банків від 25 вересня 2015 року про стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором № 093-2008-2021 від 11 червня 2008 року, яке виявилося неможливим виконати, оскільки 29 листопада 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва банку було відмовлено у видачі виконавчого листа. Отже, суд прийшов до висновку, що підстави позовів містять відмінності, позовні вимоги не є тотожними, а тому підстав для закриття провадження, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, не встановлено.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів фактично погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 11 червня 2008 року ВАТ «Універсал Банк», правонаступником, якого є ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №093-2008-2021, згідно якого Банк надав, а ОСОБА_1 отримав в кредит грошові кошти в розмірі 35000,00 швейцарських франків (що за курсом НБУ було еквівалентно 163952,36 гривень) з остаточним строком повернення кредиту 10 червня 2038 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом (базова процентна ставка) в розмірі 9,95% річних, а також підвищеною процентною ставкою за користування коштами понад встановлений строк чи термін погашення, та штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язання (т.1 а.с.7-9).

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, Кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 35 000.00 швейцарських франків, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 9,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватись згідно умов цього Договору.

Згідно з п.1.1.1 Кредитного договору за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 29,85% річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування Кредитом понад встановлений цим Договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника.

Згідно із п.1.2 Строку кредитування за цим договором становить період: з дати надання кредиту Позичальнику по «10» червня 2038 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення кредиту визначається умовами цього Договору.

Відповідно до п.3.2 Кредитного договору забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Договором щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, є: іпотека нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (надалі «Предмет іпотеки»); порука фізичної особи ОСОБА_2 .

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником, якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 , 11 червня 2008 року був укладений договір поруки №093-2008-2021-Р, згідно з яким поручитель взяла на себе солідарну з основним боржником відповідальність перед кредитором за невиконання зобов`язань за кредитним договором №093-2008-2021. Визначено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника ОСОБА_1 за основним договором, що забезпечується такою порукою (п.4.2.) (т.1 а.с.12 зворот-13).

Відповідно до п.1.1 договору поруки, Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за не виконання ОСОБА_1 , усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно із п.1.3 договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Відповідно до п.1.4 договору поруки відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Відповідно до Додаткової угоди №б/н від 10 вересня 2011 року до кредитного договору №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року, процентна ставка становить з 10 вересня 2011 року 5,65% (т.1 а.с.14).

Відповідно до Додаткової угоди №б/н від 15 вересня 2011 року до кредитного договору №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року, процентна ставка становить з 10 вересня 2012 року, враховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 5,16%, що становить 10,81% (т.1 а.с.15-16).

Відповідно до Додаткової угоди №б/н від 18 жовтня 2012 року до кредитного договору №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року, процентна ставка становить з 18 жовтня 2012 року 9,54%, а з 10 жовтня 2013 року відповідно до вищезазначеної додаткової угоди №б/5 від 18 жовтня 2012 року до кредитного договору №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року процентна ставка становить - 10,82% (т.1 а.с.24 зворот-32).

В подальшому до вищевказаних договорів вносились зміни та доповнення на підставі Додаткової угоди б/н від 11 червня 2008 року, Додаткової угоди б/н від 10 вересня 2011 року, Договору поруки №093-2008-2021-Р (без грошового покриття) від 15 вересня 2011 року, Договору поруки б/н від 18 жовтня 2012 року.

На виконання умов укладеного між сторонами договору банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 рахунок на який перерахував 35000,00 швейцарських франків, що еквівалентно 163952,36 гривень.

Вищевказані обставини не оспорюються в судовому засіданні, та визнані відповідачем ОСОБА_1 , який підтвердив укладення кредитного договору, надання йому, та отримання ним кредиту у вказаний сумі.

09 червня 2015 року за № 2009/34ГО та за № 2009/25 ГО ВАТ «Універсал Банк» направив ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вимогу щодо усунення порушення основного кредитного договору, договору поруки, та виконання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зобов`язання позичальника за кредитним договором, а саме, негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти та штрафні санкції. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги, що передбачено п. 5,2,5 кредитного договору, яка отримана відповідачами 16 червня 2015 року ( т. 1 а.с. 44, а.с. 45-46).

Однак, погашення заборгованості не відбулося, і 27 вересня 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з позовом (справа ЄУН №337/3679/16-ц, провадження №2/227/803/2017), про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року станом на 17 лютого 2016 року у розмірі 18294 швейцарських франків 66 сантимів, яка складається з: 808,64 швейцарських франків прострочена заборгованість по кредиту; 1924,87 швейцарських франків відсотки; 1924,87 швейцарських франків підвищені відсотки; 15479,47 швейцарських франків сума дострокового стягнення кредиту.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року у справі № 2/337/1753/2016 позов банку задоволено в повному обсязі ( т. 1 а.с.122-123). Зазначене рішення було скасовано, ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року провадження у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито, оскільки існує рішення Третейського суду при асоціації банків від 25 вересня 2015 року про стягнення заборгованості ( т. 1 а.с.121).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду ( т. 1 а.с. 163-166).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (частина друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто і направлення/отримання вимоги про зміну строку зобов`язання, і первісного пред`явлення позову до відповідачів) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) зазначено, що строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

З огляду на зміст другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 червня 2018 року в справі № 408/8040/12).

Однак у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя необхідно обраховувати з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі № 487/4327/16 (провадження № 61-1214св22).

Судом першої інстанції встановлено, що 16 серпня 2015 року настав достроковий строк повернення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, що АТ «Універсал Банк» пред`явив позов до поручителя ОСОБА_2 після припинення поруки, у зв`язку із заявленням банком вимоги про дострокове повернення кредиту від 09 червня 2015 року за № 2009/34ГО, та за відсутності в договорі поруки №093-2008-2021-Р від 11 червня 2008 року та додаткових угод до нього, іншого строку дії поруки, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

Згідно останньої редакції прийнятих до розгляду позовних вимог (заява про збільшення позовних вимог від 14 лютого 2023 року, ухвала судді про прийняття їх до розгляду від 17 лютого 2023 року), АТ «Універсал Банк» просить стягнути заборгованість за кредитним договором №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року станом (як вказує представник позивача) на червень 2015 року у розмірі 29538 швейцарських франків 22 сантими (з яких 5487,20 швейцарських франків прострочена заборгованість по кредиту, 10800,91 швейцарських франків сума дострокового стягнення за кредитом, 11510,08 швейцарських франків заборгованість за відсотками, 1740,03 швейцарських франків заборгованість по підвищеним відсоткам).

Однак, як вбачається з наданих позивачем розрахунків, після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, не зважаючи на посилання про стягнення заборгованості станом на червень 2015 року, за кредитним договором нараховувалися відсотки до 15 листопада 2022 року і їх розмір досяг 11510,08 швейцарських франків ( т. 3 а.с. 215-216), а також підвищені відсотки, у розмірі до 1740,03 швейцарських франків. Розмір цих відсотків відповідає умовам кредитного договору, і у справі не оспорюється.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. (ч.1 ст. 1048 ЦК України)

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2023 року у справі № 753/6745/17, установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п.128 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Так, досліджуючи правомірність збільшення заявлених позовних вимог, враховуючи висновки, зроблені у Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16 щодо нарахування процентів, дослідивши зміст договору, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 17260, 38 швейцарських франків, з яких: 5487,20 швейцарських франків прострочена заборгованість по кредиту; 10800,91 швейцарських франків сума дострокового стягнення за кредитом, 900,70 швейцарських франків заборгованість за відсотками (станом на 09 серпня 2015 року), 71,57 швейцарських франків заборгованість по підвищеним відсоткам (станом на 10 серпня 2015 року).

Разом із цим, як вбачається з матеріалів справи, що під час розгляду справи судом першої інстанції стороною відповідача ОСОБА_1 заявлено клопотання про необхідність застосування строку позовної давності

Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання пеебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вважав, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом з огляду на те, що АТ «Універсал Банк» дізналося про порушення свого права у листопаді 2017 року.

Вказані висновки, на думку колегії судів є вірними з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року в задоволенні заяви ПАТ « Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду про стягнення з останніх на користь банку заборгованості за кредитним договором № 093-2008-2021 від 11 червня 2008 року було відмовлено, та роз`яснено, що після набрання законної сили ухвалою про відмову у видачі виконавчого листа спір між сторонами може бути вирішено судом у загальному порядку. Тобто, суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, рішення суду відповідачами не виконано, заборгованість не погашена.

26 листопада 2018 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із даним позовом, тобто в межах строку позовної давності, коли останній дізнався про порушення свого права. Збільшення розміру позовних вимог заявлено банком в передбаченому п 2) ч. 2, ч.3 ст. 49 ЦПК України порядку.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2023 року було відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 ОСОБА_2 про закриття провадження у цій справі. Приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції встановив, що 27 вересня 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом ( справа ЄУН № 337/3679/16-ц ) про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 093-2008-2021 від 11 червня 2008 року станом на 17 лютого 2016 року у розмірі 18294 швейцарських франків 66 сантимів, яка складається з: 808, 64 швейцарських франків прострочена заборгованість, 1924, 87 швейцарських франків відсотки, 1924, 87 швейцарських франків підвищені відсотки, 15479, 47 швейцарських франків сума дострокового стягнення кредиту. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року, яка набрала законної сили закрито провадження у цій справі, оскільки рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків за позовом ПАТ «Універсал Банк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 093-2008-2021 від 11 червня 2006 року в розмірі 17189, 21 швейцарських франків, які виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Суд дійшов висновку, що незважаючи на співмірність у справах ЄУН № 337/3679/16-ц і ЄУН № 337/6138 сторін та частково предмету позовів, оскільки підстави позовів містять відмінності, вищевказані заяви не є тотожними, а отже закриття провадження у справі ЄУН № 337/3679/16-ц не перешкоджає повторному зверненню до суду за вирішенням спору у справі ЄУН № 337/6138/18.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з цією ухвалою просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в частині предмету позову: прострочена заборгованість 5487,20 СHF, дострокове стягнення 10 800,91 СHF, відсотки 1 924, 87 СHF, підвищені відсотки 81,68 СHF, загальна сума 18 294 СHF.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення, проте, на час розгляду цієї справи, рішення третейського суду неможливо виконати, оскільки Дніпровський районний суд м. Києва суд відмовив у видачі виконавчих листів, зокрема через непідвідомчість третейському суду даної справи, що призвело до позбавлення можливості реалізувати своє право на судовий захист закріплене Конституцією України.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2020 року було закрито провадження у цій справі за позовом АТ « Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2252, 64 швейцарських франків, суми дострокового стягнення кредиту в сумі 5473, 53 швейцарських франків, відсотків станом на 17 лютого 2016 року в сумі 1924 швейцарських франків, підвищених відсотків на 17.02.2016 в сумі 81, 68 швейцарських франків. В іншій частині справа призначена до розгляду.

Водночас постановою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року ухвала Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2020 року в частині закриття провадження у справі була скасована, справа повернута на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду. Постанова мотивована тим, що суд першої інстанції закриваючи провадження у справі, не звернув уваги на те, що рішення третейського суду про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості не виконано і що у видачі виконавчого листа на його примусове виконання банку було відмовлено. Дана постанова набрала законної сили (т. 2 а.с. 217-218).

Крім того, необхідність застосування норми права на яку посилається апелянт, зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно тотожні сторони, підстави та предмет спору.

Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 дійшла висновку про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Так, первісно поданий банком позов від 27 вересня 2016 року (справа ЄУН №337/3679/16-ц, Провадження №2/227/803/2017) за яким провадження у справі закрите, та цей позов, поданий 26 грудня 2018 року, не є тотожними, оскільки незважаючи на співпадіння у справах сторін та частково предмету позовів, у цій справі мається відмінність підстав позову. Звернення до суду 26 грудня 2018 року було обумовлено окрім як на порушенням умов кредитного договору і норм законодавства, але ще й існуванням рішення Третейського суду при асоціації банків від 25 вересня 2015 року про стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором №093-2008-2021 від 11 червня 2008 року, яке виявилось неможливим виконати, оскільки 29 листопада 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва банку було відмовлено у видачі виконавчого листа.

При цьому слід зауважити, що відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмінності у підставах позову, відтак позовні заяви не є тотожними, і доводи апеляційної скарги не спростовують цих обставин.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 дублюють доводи відзиву відповідача на позовну заяву у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів саме у спростування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог статті 12 частини 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду у цій справі не надані.

Натомість доводи апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача на користь банку судового збору у розмірі 12638, 55 грн заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_1 надав суду першої інстанції у цій справі копію довідки (т.с. 3, а.с.119), у якій зазначено, що відповідач є особою з інвалідністю 1 групи, що звільняє його у цій справі як відповідача від сплати судового збору в силу вимог ст. 5 ч. 1 п. 9 ЗУ «Про судовий збір» (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 групи).

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судових витрат у вигляді сплати судового збору в суді першої інстанції у розмірі 12 638,55 грн слід скасувати, в стягненні цих судових витрат ОСОБА_1 на користь банку відмовити. Понесені документально підтверджені судові витрати АТ «Універсал Банк» у вигляді судового збору за подачу позову у суді першої інстанції у розмірі 12 638,55 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України; в іншій частині, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судових витрат у вигляді судового збору в суді першої інстанції у розмірі 12 638,55 гривень, відмовивши в стягненні судових витрат з ОСОБА_1 .

Понесені судові витрати Акціонерного товариства «Універсал Банк» у вигляді судового збору за подачу позову у суді першої інстанції у розмірі 12 638,55 гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України;

В решті рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року залишити без змін.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2023 року про відмову у закритті провадження у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 19 вересня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Онищенко Е.А. Кухар С.В.