УХВАЛА

Справа № 495/5915/23

Номер провадження 2/495/790/2025

04 вересня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гелла С.В.,

із участю секретаря судового засідання Гасанзаде М.Р.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на квартиру,

встановив:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на квартиру.

Ухвалою суду від 27.06.2024 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Васильєва П.О. про перегляд заочного рішення суду у цивільній справі №495/5915/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на квартиру задоволено; поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.08.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на квартиру скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.05.2025 року у справі закрито підготовче засідання, справ призначено до судового розгляду по суті на 03.07.2025 року, відкладено на 04.09.2025 року.

Згідно відповіді №1735806 від 04.09.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником оспорюваної квартири є громадянин ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2024 року.

04.09.2025 року до суд надійшло клопотання про залучення ОСОБА_3 в якості третьої особи, оскільки наразі саме він є власником оспорюваної квартири та ухвалене у цій справі судом рішення може вплинути на його права як власника майна.

Відповідно до ч.1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 189 ЦПК України, підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Відповідно до ч.2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові КЦС ВС від 05.10.2022 № 204/6085/20 вказано, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Разом з тим такі обставини мають бути вагомими. Зазначена правова позиція також викладена у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21.

У п.4 ч.2 ст.197 ЦПК України вказано, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Тобто, вирішення питання про залучення третіх осіб може відбуватися виключно на стадії підготовчого засідання.

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Враховуючи вищенаведене, з метою проведення всіх підготовчих дій, які необхідні для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, вчинення яких можливе лише на стадії підготовчого провадження, суд приходить до висновку про необхідність повернення до стадії підготовчого провадження.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1735806 від 04.09.2025 року, вбачається, що право власності оспорюваної квартири набув громадянин ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2024 року.

Зазначене на думку суду свідчить про те, що майбутнє прийняте судове рішення безпосередньо може вплинути на його права, свободи та законні інтереси як власника майна.

Згідно ч.1 ст.42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У ч.1 ст.53 ЦПК України вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 18.08.2021 у справі № 572/3632/15-ц, правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача). Інститут третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлений перш за все необхідністю забезпечити можливість здійснення відповідними суб`єктами права регресу. Якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. При цьому суду належить врахувати, що третіми особами є такі учасники правовідносин, які за правилами ЦК України є особами фізичними, юридичними, або державою.

В постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 201/2760/20 зазначено про те, що при незалученні до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, скасування рішення суду можливе лише у виняткових випадках, оскільки такі особи не є суб`єктами спірних правовідносин, тому суд не вирішує питання про їх права та обов`язки. Судове рішення лише в майбутньому може вплинути на їх права та обов`язки щодо якоїсь із сторін у спорі, зокрема в разі пред`явлення до них регресного позову. Однак пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України вказує на випадок, коли своїм рішенням суд вирішив питання про їх права та обов`язки, а не вирішить у майбутньому. У зв`язку з цим важливо розмежовувати випадки, коли рішення суду порушує права осіб і коли рішення суду може зачіпати права таких осіб.

Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справах "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява №35787/03, п. 29, від 26.07.2007, ТОВ «Фріда» проти України, заява №24003/07, п. 33, від 08.12.2016).

При цьому складовою правової визначеності в розумінні практики ЄСПЛ є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року)».

Таким чином, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. В той же час, надмірна гнучкість щодо норм процесуального законодавства спричиняє непередбачуваність його застосування в кожному конкретному випадку, що є непропорційним переслідуваній меті, не відповідає принципу верховенства права та спричиняє, серед іншого, й порушення права особи на справедливий суд.

Суд зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З огляду на правову позицію Верховного Суду та необхідність залучення у справу третьої особи, з метою справедливого та неупередженого вирішення справи, суд дійшов висновку про необхідність повернення до стадії розгляду справи у підготовчому провадженні.

На підставі вищезазначеного суд вважає заяву про залучення ОСОБА_3 в якості третьої особи такою, що підлягає задоволенню, оскільки наразі він є власником оспорюваної квартири та ухвалене в майбутньому у цій справі судом рішення може вплинути на його права як власника майна.

Керуючись статтями 84, 189, 196-198, 200, 353 ЦПК України, суд,

постановив:

клопотання про залучення третьої особи задовольнити.

Повернутися на стадію підготовчого провадження у справі №495/5915/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на квартиру та призначити підготовче засідання у справі на 10:30 год. 03.10.2025 року.

Залучити до участі у цивільній справі ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в якості третьої особи.

Зобов`язати позивача у відповідності до вимог ч.3 ст.187 ЦПК України направити третій особі, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів, надати суду докази такого направлення.

Запропонувати третій особі протягом 5-ти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду письмові пояснення щодо позову, копії яких разом з доданими до них документами надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) їх до суду, в яких викласти свої аргументи, міркування та відповідні докази на підтримку або заперечення проти позову.

Розгляд справи відкласти для виклику сторін по справі.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя С.В. Гелла