Справа №2-374/11
Провадження №4-с/487/18/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: головуючого судді Кузьменко В.В., при секретарі Спицькій Н.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність органу примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2025 року представник скаржника звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність органу примусового виконання.

Скарга обґрунтована тим, що Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2011 р. у справі № 2- 374/11 ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 24 693,06 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 196 875,00 грн. На виконанні Заводського ВДВС перебували виконавчі листи по справі №2-374/11. Постановою від 24.07.2012 було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 27.06.201 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу по ч. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження". Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.04.2024 року відмовлено у задоволені заяви ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" про заміну стягувача у виконавчих листах. Оскільки, жодного виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 не існує, а ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" відмовлено про заміну стягувача у виконавчих листах, строки пред`явлення виконавчого листа закінчились, наявність арешту на нерухоме майно боржника порушує її права розпорядження ними.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.06.2025 року відкрито провадження у справі.

07.07.2025 року до суду від Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м. Одеса), в якому зазначає, що підстави для скасування арешту відсутні. В задоволені скарги просить відмовити.

Учасники у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За положеннями ст.1Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 9 ч. 1ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Судом встановлено, що 11.04.2007 року між ВАТ комерційний банк «Надра» та громадянином України ОСОБА_2 , як «Позичальником», ОСОБА_5 , як «Поручителем» та ОСОБА_4 , як «Поручителем» було укладено договір «Автопакет» № 08/04/2007/840-К228 згідно якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на мовах повернення грошові кошти у сумі 13 594,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2011 р. у справі № 2- 374/11 ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 24 693,06 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 196 875,00 грн.

Виконавчі листи по цій справі надіслані стягувачу 12.04.2012 року.

Постановою від 24.07.2012 було накладено арешт на майно боржника, відповідні дані про обтяження внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер обтяження 12782199).

27.06.2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу по ч. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" у зв`язку з тим,що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.04.2024 року відмовлено у задоволені заяви ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" про заміну стягувача у виконавчих листах по справі №2-374/11.

Згідно відповіді Заводського ДВС від 06.05.2025 року №51547/20.11.-34/9, зазначається, що згідно даних АСВП на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №33557517 з примусового виконання виконавчого листа № 2-374 виданого 24.01.2012 р. Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитом у розмірі 24693,65 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 196 875,06 грн. та стягнення з кожного по 246,79 грн. держмита та по 10 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення. ане виконавче провадження перебувало на виконанні в період з 2012 року по 2017 рік. Згідно з Розділом 11 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5, виконавче провадження знищено у зв`язку з терміном його зберігання.

Згідно відповіді Заводського ДВС від 12.06.2025 року №70675/20.11-34/9, підстава як відмова суду у заміні сторони вибулого стягувача у виконавчих листах для знаття арешту з майна боржників відсутня.

Станом на момент подання скарги до суду виконавчий лист №2-374/11 не було визнано таким що не підлягає виконанню. Рішення що було ухвалено Заводським районним судом м. Миколаєва від 21.12.2011 року у цивільній справі № 2-374/11 боржником не виконано.

Скаржник доказів погашення зобов`язання не надавав.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч.4,5 ст. 59 Закону України «При виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Крім того, вчинення будь-яких виконавчих дій (в тому числі прийняття постанови про скасування арешту) можливе виключно в межах відкритого виконавчого провадження.

Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими та безумовними до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права та є практикою, несумісною з положеннями Конвенції. Отже, жодної підстави передбаченої ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» для зняття арешту скаржником не зазначено. Тому дії державного виконавця повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця.

Також важливо зазначити, що виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", тобто, виконавчі провадження не є закінченими, а тому немає підстав для застосування правових наслідків, передбачених частиною другою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження", у вигляді зняття арешту.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Право боржника на розпорядження належним йому майном без будь-яких обтяжень у вигляді арешту, може бути поновлено, зокрема, шляхом добровільного виконання рішення суду.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, постанові Верховного суду від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22.

Отже, судом не встановлено наявності неправомірних дій чи бездіяльності щодо не зняття арешту з майна боржника, накладеного в межах виконавчого провадження №33557517 під час виконання рішення, а доводи боржника про те, що бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби є протиправною з указаних підстав, є недоведеними та необґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2,10,12,76-81, 258,259,260, 261, 263, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність органу примусового виконання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя В.В.Кузьменко