У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року місто Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Негари А., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лозова Юлія Анатоліївна про визнання недійсним договору дарування частки у розмірі квартири,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лозова Юлія Анатоліївна про визнання недійсним договору дарування частки у розмірі квартири.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.11.2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

04.12.2024 року на виконання Ухвали суду надійшла заява про усунення недоліків позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.12.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 10.09.2025 позивач ОСОБА_1 відмовився від позову. Згідно пояснень позивача в судовому засіданні, відмова від позову зумовлена тим, що відповідачем ОСОБА_5 було повністю погашено борг перед позивачем у виконавчому провадженні ВП 75983861 згідно виконавчого листа №760/198/17 виданого 11.12.2023 року, на підтвердження чого 10.09.2025 до справи були долучені квитанції та постанова головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Браташової В.І. про закінчення виконавчого провадження 01.09.2025 року. Проте, у зв`язку з тим, що погашення боргу відповідачем було здійснено вже після подання даного позову, просив суд стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

Наслідки визнання позову та закриття провадження у справі судом позивачу роз`яснені.

Відповідач ОСОБА_2 та представники відповідачів не заперечували щодо прийняття судом відмови від позову. Заперечували в частині стягнення з них витрат на правову допомогу. Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що висновок позивача, що борг не був би сплачений відповідачем, якби не було подано даний позов є надуманим, оскільки відповідач мала намір сплатити борг, докази чого надано в судовому засіданні, в той час як сам позивач мав заборгованість зі сплати аліментів на дитину перед відповідачем ОСОБА_5 .

Розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч. 2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Заслухавши заяву позивача ОСОБА_5 про відмову від позову, суд приходить до висновку про прийняття відмови позивача від позову, оскільки відмова від позову не порушує нічиїх прав і законних інтересів. Та наявність підстав для закриття провадження у цивільній справі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, наявні підстави для повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Щодо вимоги про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У ч. 8 ст. 141 ЦПК України вказано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до Постанови Верховного Суду у справі № 922/2604/20, вказується, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Однак в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про понесення позивачем витрат, пов`язаних із отриманням за правилами ст.. 15 ЦПК України правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем не надано до суду детальний опис робіт(наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розрахунок гонорару щодо надання правової допомоги.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з постановою Верховного Суду у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 757/20995/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами з наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості кожної окремо наданої послуги, з урахуванням її складності та обсягу, а не лише визначення загальної вартості наданої правової допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, позивачем не надано доказів в обґрунтування заявленої суми витрат на правову допомогу, виходячи з чого суд не вбачає підстав для задоволення такої вимоги.

Керуючись ст. ст. 15, 137, 142, 206, 255, 256, 258, 260, 351-356 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір, "суд,

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лозова Юлія Анатоліївна про визнання недійсним договору дарування частки у розмірі квартири закрити.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

У задоволенні вимог щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу - відмовити.

Роз`яснити, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В. Верещінська