Провадження № 2/761/3781/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Гусак О.Ю.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Позивач є власником 5/6 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира на праві спільної власності в розмірі 1/6 частки належить ОСОБА_2 . Відповідач перешкоджає позивачу користуватися квартирою, заходити до помешкання і відмовляється в добровільному порядку передати ключи від квартири. За таких обставин, представник позивача, з огляду на вимоги чинного законодавства України зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення та передачі ОСОБА_4 ключів від квартири. Також представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 витрати та правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 211,00 грн.

Провадження у справі відкрито 31.12.2024, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача подав відзив на позов, де зазначив наступне. Спірна Квартира була отримана у власність померлим чоловіком Відповідача ОСОБА_5 (який є батьком позивача) відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.10.1995 року. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб 19.09.1986 року та на час смерті останнього перебували в шлюбі. Після смерті ОСОБА_5 , Позивач набув право власності на 5/6 частки Квартири в порядку спадкування за заповітом, а Відповідач набула 1/6 частку Квартири в порядку спадкування за законом. Зазначені обставини встановлені рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року у цивільній справі 761/16229/22 (провадження № 2/761/1587/2024) та від 29.11.2022 року у цивільній справі 761/10186/22 (провадження № 2/761/8730/2022). Відповідач проживає у спірній квартирі весь час з моменту її отримання покійним чоловіком та продовжила проживати в ній після його смерті, вже майже 30 років. Зі спірною квартирою у відповідача склався стійкий сталий взаємозв`язок, пов`язаний з довгим в ній проживанням, приємними спогадами, вона має першочергове значення для особистості Відповідача, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з сусідами. Спірна квартира є однокімнатною, позивач та відповідач є різностатевими, не являються членами однієї сім`ї, Позивач зареєстрований та проживає в іншій квартирі, ніколи в спірній квартирі не проживав. Отже, аналізуючи суспільну необхідність та пропорційність вручання у право на мирне володіння відповідачем своїм житлом, слід враховувати обставини, які вказують на неможливість проживання позивача та відповідача в одній кімнаті. Навіть якщо у Позивача наявне законне право на вселення до житлового приміщення, Відповідач вправі мати можливість, щоб її обмеження прав, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, було розглянуто судом на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі № 447/455/17-ц (провадження №14-64цс20), наведено такий правовий висновок. У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Крім того, ОСОБА_4 не ставить вимогу про встановлення порядку користування квартирою. Зазначене також є підставою для відмови у задоволенні вимог. Позов про вселення без вимоги про встановлення такого порядку є неефективним, оскільки суд не зможе визначити, як саме будуть розподілені права обов`язки між сторонами. Відповідач є літньою людиною і спільне проживання двох осіб може призвести до серйозних конфліктів і порушення комфорту, оскільки літня людина потребує спокою, стабільності та конфіденційності.

У відповіді на відзив представник позивача вказав наступне. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, представником відповідача було подано відзив. В цьому відзиві незгода представника Відповідача із позовними вимогами була обґрунтована тим, що сторона відповідача вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому що позивачем обрано неефективний спосіб захисту у зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимогу про встановлення порядку користування квартирою. Разом з тим, сторона відповідача не наділена правом за сторону позивача приймати рішення, щодо доцільності висування тих чи інших вимог. Та пропонувати стороні Позивача заявити вимогу про встановлення порядку користування квартирою. В той же час, ОСОБА_2 не скористалась правом заявити зустрічний позов. В позовній заяві про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселенням до житлового приміщення не вказано, що позивач має намір проживання в квартирі. В позові використовується термін «користування», а не «проживання». Також позивач є не конфліктною особою та розуміє права та обов`язки співвласника майна і з свого боку не збирається створювати конфлікти. Цивільним кодексом України не передбачені особливі умови, щодо надання додаткових прав з врахуванням віку співвласників майна.

В запереченнях на відповідь на відзив представником відповідача вказано, що викладені у відповіді на відзив пояснення, міркування та аргументи сторони Позивача необґрунтованими та безпідставними. Так, позивач повинен самостійно визначати обсяг і зміст своїх вимог, в той час як відповідач не зобов`язаний компенсувати процесуальні помилки позивача шляхом подачі зустрічного позову. Сторона відповідача наголошує, що літні люди, особливо ті, хто потребує постійного догляду, є вразливою групою, і держава повинна вживати спеціальних заходів для захисту їхніх прав на житло. При розгляді спорів щодо житла літніх осіб суди мають враховувати їхній вік, здоров`я та залежність від сторонньої допомоги, оскільки це впливає на можливість реалізації їх прав. Питання віку не є юридичною перевагою, а є одним із елементів оцінки справедливості, добросовісності та розумності реалізації прав співвласників згідно з ст. 3, ст. 13 ЦК України, тому суди мають враховувати вік Відповідача під час вирішення питань про порядок користування майном у контексті гуманітарного підходу. Відповідач потребує постійного догляду, оскільки перенесла декілька операцій на колінних суглобах та має ряд захворювань.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю.

ОСОБА_2 підтримала позицію свого представника. Додатково пояснила, що маючи бажання користуватись квартирою, позивач не несе витрати по його утриманню.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що 29.11.2022 Шевченківським районним судом м. Києва задоволено позов ОСОБА_4 до Київської міської територіальної громади в особі Київської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лавриненко Оксана Іванівна, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом

Рішення набрало чинності.

Встановлено, що 29.01.2024 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, яке також набрало чинності, задоволено позов ОСОБА_2 до Київської міської територіальної громади в особі Київської міської ради, 3-ті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лавриненко Оксана Іванівна, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування.

Визнано за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, свідчить про те, що право власності на 5/6 та 1/6 частину квартири зареєстровано за співвласниками.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_4 не має можливості користуватись квартирою, оскільки відповідач не надає доступу до неї. Також у позивача відсутні і ключі від спірної квартири, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Сторона відповідача зазначає, що задоволення позову ОСОБА_4 , його вселення, призведе до порушення прав відповідача, яка прожила в квартирі більше 39 років.

За приписами ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, у спірних правовідносинах права позивача, як власника 5/6 частин квартири, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, як визначено ст. 321 ЦК України.

В свою чергу ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, і позивач і відповідач є співвласниками спірної квартири та мають рівні права в володінні та користуванні відповідно 5/6 та 1/6 частками квартири АДРЕСА_2 .

Приймаючи рішення по суті справи, суд виходить з того, що вимоги позивача не мають нічого спільного з позбавленням відповідача права користування (проживання) і направлені виключно на поновлення прав ОСОБА_4 визначених чинним законодавством України, які не визнаються ОСОБА_2 .

За встановлених обставин, беручи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення заявлених ОСОБА_4 вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19.

Суд зауважує, що клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України до суду не подавалось.

Норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц та від 16.04.2020 по справі №727/4597/19.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником ОСОБА_4 було надано договір про надання правової допомоги від 18.10.2024, укладений між позивачем та адвокатом Герею О.Ю., відповідно до якого клієнт зобов`язаний сплатити замовлену послугу відповідно до п.п. 1.1, 1.2в сумі 15 000,00 грн.

Платіжна інструкція № @2 PL167189 свідчить про те, ОСОБА_4 здійснив оплату послуг адвоката 23.10.2024 у розмірі 15 000,00 грн.

За таких обставин, зважаючи на наявність доказів здійснення позивачем витрат на правову допомогу, виконання положень ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 та судовий збір у розмірі 1211,00 грн.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,196,223,258,259352,354,430 ЦПК України, ст. 40 Конституції України, ст.ст. 316,317,321,391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення та передачі ОСОБА_4 ключів від вищевказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 211 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.09.2025 року

Суддя