Справа № 134/456/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 вересня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

за участю: представника позивача адвоката Глушкової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в селищі Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину за заповітом,

встановив:

Адвокат Глушкова О.І. через систему «Електронний суд», звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом, в подальшому з уточненими позовними вимогами, до ОСОБА_2 про визнання права, а саме: на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Гарячківка Тульчинського району Вінницької області на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 загальною площею 54,2 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., до складу якого входить: житловий будинок «А», прибудова «а», сарай «а1», навіс - «а2», літня кухня «Б», сарай «В», сарай - «в», вбиральня «в1», погріб - «Г», криниці «К», огорожа «1-2»; та на право власності як члена колишнього двору на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 загальною площею 54,2 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., до складу якого входить: житловий будинок «А», прибудова «а», сарай «а1», навіс - «а2», літня кухня «Б», сарай «В», сарай - «в», вбиральня «в1», погріб - «Г», криниці «К», огорожа «1-2».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гарячківка Тульчинського (колишнього Крижопільського) району Вінницької області померла мати позивачки ОСОБА_3 . Позивач є спадкоємницею за заповітом на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року склад був наступний: ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_4 зять, ОСОБА_1 донька, ОСОБА_2 онук. Всі члени колгоспного двору мали рівні частки у майні колишнього колгоспного двору, які складали по частки. У 1997 році відповідач ОСОБА_2 вибув з членів двору, що підтверджується довідкою старости Гарячківського старостинського округу Городківської сільської ради від 17.03.2025 року № 493. В подальшому він не звертався за витребуванням своєї частки, пропустив строк позовної давності, і відповідно до діючого на час виникнення правовідносин законодавства втратили право на свою частку. Тому частки у майні колишнього колгоспного двору після вибуття відповідача з членів колгоспного двору складали: за ОСОБА_3 1/3 частки, за ОСОБА_1 1/3 частки, та за ОСОБА_4 1/3 частки.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті позивачка прийняла спадщину як його дружина - спадкоємець першої черги за законом, оскільки постійно спільно проживала з ним на час відкриття спадщини. Таким чином прийнявши належну частку в порядку спадкування у майні колишнього колгоспного двору, розмір частки позивачки збільшився і складає 2/3 частки.

Позивачка постійно була зареєстрована та проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 по день смерті останньої, тому вважається такою, що прийняла спадщину, а саме 1/3 частину спірного житлового будинку, яка належала ОСОБА_3 як члену колишнього колгоспного двору.

У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок нотаріусом відмовлено в оформлені спадщини. На решту 2/3 даного житлового будинку позивачка не може оформити право власності, оскільки для державної реєстрації також подається документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом. Однак земельна ділянка не виділялася. Тому іншого способу захистити свої права як власника та спадкоємці позивач окрім судового порядку не має. Тому просить задовільнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та вирішено питання витребування доказів.

25 квітня 2025 року із Крижопільської державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 01 травня 2025 року було витребувано копію спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4

09 травня 2025 року із Крижопільської державної нотаріальної контори надійшла запитувана інформація.

Ухвалою суду від 31 липня 2025 року була прийнята заява про уточнення позовних вимог у даній цивільній справі.

Ухвалою суду від 13 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві. Разом з тим зазначила, що оформити право власності на вказаний будинок позивачка не має можливості, оскільки відсутні як правовстановлюючі документи на будинок, а також земельна ділянки під даний будинок не виділялася.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнає. На спірний будинок не претендує.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гарячківка Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11.10.2004 року.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчений 12.11.2003 року, та яким остання житловий будинок в АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки № 65 від 14 березня 2025 року, яка видана старостою Гарячківського старостинського округу Тульчинського району Вінницької області згідно погосподарської книги № 2 особовий рахунок № НОМЕР_2 житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи колгоспників. Станом на 15.04.1991 року стан двору наступний: ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_4 зять, ОСОБА_1 дочка, ОСОБА_2 онук.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У відповідності до ст. 125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Таким чином згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи про склад колгоспного двору станом на 15.04.1991 року розмір частки становить кожному члену колгоспного двору по 1/4 кожному, а саме: ОСОБА_3 1/4, ОСОБА_4 1/4, ОСОБА_1 1/4, ОСОБА_2 1/4.

Відповідач ОСОБА_2 мав право на частку у майні колишнього колгоспного двору, однак, у 1997 році вибув з членів двору, та з 22.04.1997 року року зареєстрований та проживає по АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою № 493 від 17.03.2025 року, яка видана старостою Гарячківського старостинського округу Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Більше 20 років він не звертався за витребуванням своєї частки у майні колишнього колгоспного двору, пропустив строк позовної давності, і відповідно до діючого на час виникнення правовідносин законодавства втратив право на свою частку. Так, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно з вимогами статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до статті 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Таким чином, на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Аналогічне положення містить постанова Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Зважаючи на те, що відповідач з 1997 року і по даний час не звертався за витребуванням своєї частки з майна колишнього колгоспного двору, тобто пропустив строк позовної давності, то він втратив право на свою частку, а тому частки інших членів колгоспного двору, які не втратили право на частку, складали 1/3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Гарячківка Крижопільського району Вінницької області ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . Спадщину на його частку, а саме 1/3 в спірному житловому будинку успадкувала позивачка ОСОБА_1 , яка для останнього була дружиною та проживала постійно разом з ним на момент смерті. Дані факти підтверджується наступними доказами: свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 21.01.1977 року, що підтверджує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є подружжям; довідкою № 719 від 21.07.2025 року видана старостою Гарячківського старостинського округу Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, яка підтверджує, те, що ОСОБА_1 на день смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала разом із ним в одному по-господарському номері і вели спільне господарство по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 на 1/3 частку у спірному будинку. Як вбачається із Інформаційної довідки із Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася, інші спадкоємці відсутні.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивача ОСОБА_1 ФОП « ОСОБА_5 » 04 лютого 2025 року за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 - загальна площа будинку 54,2 кв. м, житлова площа 27,8 кв. м, до складу входять: житловий будинок «А», прибудова «а», сарай «а1», навіс - «а2», літня кухня «Б», сарай «В», сарай - «в», вбиральня «в1», погріб - «Г», криниці «К», огорожа «1-2».

ФОП « ОСОБА_6 » надав ОСОБА_1 висновок від 05 березня 2025 року № 018/25 про оцінку вартості житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , яка складає 83156,00 гривень.

Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

При вирішенні спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно суду належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гарячківка Крижопільського (на даний час Тульчинського) району Вінницької області померла ОСОБА_3 . Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя, належало 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 за життя не встигла отримати. Враховуючи те, що даний житловий будинок ОСОБА_3 за життя набула у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування за заповітом належить визнати право власності на вказане нерухоме майно. Як вбачається із матеріалів спадкової справи інші спадкоємці не подали заяви про право на спадщину, чи обов`язкову частку у спадковому майні померлої ОСОБА_3 .

В матеріалах справи міститься заява від відповідача ОСОБА_2 про визнання позову та просить його задовільнити. На вказаний житловий будинок він не претендує.

Оскільки, житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір, і станом на 15 квітня 1991 року, тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку по 1/3 частці.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно: до ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу); до ст. 1223 ЦК України Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до довідок (№ 412 від 26.02.2025 року, № 411 від 26.02.2025 року, № 410 від 26.02.2025 року, які видані старостою Гарячківського старостинського округу Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області) ОСОБА_1 на день смерті матері ОСОБА_3 постійно проживала з нею в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивачка вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 в силу ч. 3 ст. 1268 ЦПК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачці ОСОБА_1 належить 1/3 частка вказаного будинку як колишньому члену колгоспного двору. Однак зареєструвати право власності на свою частку вона не може, оскільки відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації також подається документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом. Однак, земельна ділянка не виділялася, тому надати державному реєстратору відповідний документ не є можливим. Рішенням № 79708222 від 02 липня 2025 року, винесеним державним реєстратором прав на нерухоме майно Горбатенком Р.В. відмовлено у проведенні реєстраційних дій з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити набуття права власності на житловий будинок. Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_1 прийняла спадщину на 1/3 частину вказаного житлового будинку, то її частка в зазначеному будинку становить 2/3 частини.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку після смерті матері (довідка 68/01-16 від 29.04.2025 року, видана приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Питель М.С.), відмови держаним реєстратором у проведенні реєстраційних дій на належну їй 1/3 частину зазначеного домогосподарства як члену колишнього двору, суд беручи до уваги вищезазначене, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме: визнання за нею права на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Гарячківка Тульчинського району Вінницької області на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та на право власності як члена колишнього двору на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2,4,12,13,76-78,83,258-268,273,352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Гарячківка Тульчинського району Вінницької області на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 загальною площею 54,2 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., до складу якого входить: житловий будинок «А», прибудова «а», сарай «а1», навіс - «а2», літня кухня «Б», сарай «В», сарай - «в», вбиральня «в1», погріб - «Г», криниці «К», огорожа «1-2»;

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності як члена колишнього двору на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 загальною площею 54,2 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., до складу якого входить: житловий будинок «А», прибудова «а», сарай «а1», навіс - «а2», літня кухня «Б», сарай «В», сарай - «в», вбиральня «в1», погріб - «Г», криниці «К», огорожа «1-2».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 08 вересня 2025 року.

Суддя