Справа № 174/846/25
п/с № 2/174/433/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря -Троцько О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Точиліна М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Вільногірську Дніпропетровської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої кримінальним правопорушенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та майнову шкоду в розмірі 456,68 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог вказано, що вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі № 174/425/25 відповідач була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме, умисне спричинення легких тілесних ушкоджень дочці ОСОБА_1 . ОСОБА_4 , та притягнута до кримінальної відповідальності.

Моральна шкода має вираз в тому, що донька відчула значні як фізичні (біль), так і психологічні страждання внаслідок протиправної поведінки відповідача у відношенні неї у вигляді спричинення відповідачем доньці тілесних ушкоджень. Також, донька була вимушена внаслідок злочинних дій відповідача проходити лікування у лікарні та багаторазово відвідувати психолога для поновлення свого психологічного стану до рівня, якій був до спричинення їй умисно тілесних ушкоджень відповідачем.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача подав письмові пояснення в яких заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необгрунтованість та недоведеність, зокрема, щодо розміру моральних страждань, просив у задоволенні позову відмовити.

Судом було задоволено клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_4 , яка в судове засідання не з`явилась у зв`язку із навчанням за межами м. Вільногірськ, також судом було задоволено клопотання про допит в якості свідка відповідача ОСОБА_2 за її згодою.

Позивач ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітної ОСОБА_4 , в судове засідання з`явилась, позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що її дочка після події, яка сталася за участі відповідача, боялася йти в школу, виходити з дому, відвідувати ті місця, де могла зустріти відповідача. Ззовні вона могла здаватися радісною, однак це була лише видимість. Страждання дитини не можна оцінити у грошовому виразі.

Щодо майнової шкоди, то вона була змушена звернутись для проведення судово-медичного обстеження її дочки самостійно, оскільки поліція не хотіла відкривати кримінальне провадження, тому огляд спеціаліста був проведений за її зверненням після відповідної оплати, що вона підтверджує долученням до матеріалів справи квитанції і вважає спричиненою їй матеріальною шкодою, якої б не було, якби відповідач не вчинила певні протиправні дії. Також просила стягнути витрати на правовову допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з`явилася, проти задовлення позову заперечувала.

Представник відповідача адвокат Точилін М.В. в судове засідання з`явився, проти задовлення позову заперечував. Зокрема, посилався на те, що розмір моральної шкоди є завищеним, а розмір її відшкодування, враховуючи конкретні обставини справи не може перевищувати 2 000 грн.

Заслухавши пояснення, допитавши ОСОБА_2 , як свідка, з`ясувавши обставини справи, та перевіривши їх письмовими доказами, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таки підстави.

Судом встановлено, що вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 затверджено угоду про визнання винуватості. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Відповідно до вказаного вироку, цивільний позов не заявлено, потерпілою є неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5-8).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьками є - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 9).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 27.06.2022 позивач змінила своє прізвище ОСОБА_1 на прізвище чоловіка - ОСОБА_1 (а.с. 10).

З копії квитанції до платіжної інструкції вбачається, що 12.03.2025 ОСОБА_1 здійснила платіж в сумі 456,68 грн., отримувач: БЮРО СМЕ ОКЗ (а.с. 11).

Відповідно до копії листа КНП «ЦНСП» ВМР ДО від 22.05.2025 № 01-16/159-25, неповнолітня ОСОБА_4 відвідує індивідуальні консультації у психолога Центру Життєдіяльності Сміяненко І.В. (а.с. 12).

Відповідно до копії листа КНП «ЦНСП» ВМР ДО від 26.08.2025 № 01-16/497-25, неповнолітня ОСОБА_4 відвідує індивідуальні консультації у психолога Центру Життєдіяльності Сміяненко І.В. (а.с.33 ).

Допитана в якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що прийшла до нічного клубу на день народження подруги. Через деякий час вони пішли в туалет і там стався конфлікт із ОСОБА_4 , яка її образила. Вона вдарила ОСОБА_4 один раз відкритою долонею по обличчю, потім припинила свої дії. На той час їй не було відомо, що ОСОБА_4 є неповнолітньою. Ногами вона її не била. Сама ОСОБА_4 висловлювалась нецензцрною лайкою, ображала відповідача і вона не стримала емоцій. У вчиненому щиро розкаялась.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Права, свободи та інтереси малолітніх осіб (віком до чотирнадцяти років) та неповнолітніх осіб (віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) захищають у суді їхні батьки, усиновлювачі, опікуни/ піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена (ч. 1, 2 ст. 59 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені частиною першою статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В процесі судового розгляду встановлено, що неправомірними діям відповідача неповнолітній ОСОБА_4 завдано легкі тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення нею фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на її психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

Суд встановив, що обставини заподіяння моральної шкоди, викладені в позовній заяві повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, зокрема, вироком суду, а також судом враховуються покази відповідача в судовому засіданні.

При цьому, право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, є абсолютним.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Разом з цим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітної ОСОБА_4 , суд враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань неповнолітньої ОСОБА_4 , яких вона зазнала внаслідок отриманої травми, душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями ОСОБА_2 , істотністю вимушених змін у житті неповнолітньої, оскільки із наявністю кримінального провадження ОСОБА_4 безумовно зазнала вимушеного порушення життєвого ритму, що є підставою для визначення моральної шкоди.

Щодо доводів сторони відповідача, то слід зазначити, що судом також враховано нанесення тілесного ушкодження неповнолітній дорослою особою, що неминуче викликає у неповнолітньої особи в подальшому страх насильства, побої були нанесені у область обличчя.

Суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди, є причинно-наслідковий зв'язок. Ці обставини відповідачем не спростовані жодними належними та допустимими доказами. Доводів щодо спричинення моральної шкоди матері ОСОБА_4 позовна заява не містить і судом відповідне питання не розглядається.

Виходячи з викладеного, враховуючи конкретні обставини справи, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітної ОСОБА_4 , моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. На переконання суду, вказана сума є об'єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що була спричинена відповідачем.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що оплата ОСОБА_1 456,68 грн., як вона зазначає для обстедження її дочки і отримання висновку спеціаліста, само по собі не є майновою шкодою спричиненою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Витрати на лікування ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не підтверджені.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору.

У постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 10.07.2018 у справі № 713/1275/16-к, судом установлено, що згідно з пунктом 6 частини 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із Законом.

Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 242,24 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Отже, на підставі ст. ст. 137, 141 ЦПК України, вимогу ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. (а.с. 13-15), суд вважає законною, обґрунтованою та підтвердженою належними доказами, але вказані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 693,66 грн. В іншій частині віднести на рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 265, 280-284 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. спричинену неповнолітній потерпілій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 693,66 грн.

В іншій частині - віднести на рахунок ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 242,24 грн.

В іншій частині - віднести на рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Ілюшик