УХВАЛА

11 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 293/1402/24

провадження № 61-11470ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні загиблого військовослужбовця,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити факти проживання однією сім`єю та перебування її ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період із 13 жовтня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Червонопопівка Кремінського району Луганської області.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні загиблого військовослужбовця відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 року залишено без змін.

05 вересня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою (надійшла до суду 08 вересня 2025 року), в якій просить скасувати рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник має заначити відомості про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.

У касаційній скарзі заявниця посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Вказує, що суду першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги здобуті під час судового розгляду докази та не надали їм належної оцінки, тобто фактично посилається на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, однак не наводить обов`язкові підстави, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Крім того, відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта особи, яка подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у неї відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків за релігійними переконаннями, однак вона не зазначила відомості щодо номера і серії паспорта.

Отже, з метою усунення недоліків касаційної скарги заявниці необхідно надати уточнену касаційну скаргу, в якій зазначити обґрунтовані підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені статтею 389 ЦПК України, та відомості щодо номера і серії паспорта, додати її копії відповідно до кількості учасників справи або докази надсилання скарги іншим учасникам справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Неусунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 26 вересня 2025 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников