ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2551/25 Справа № 210/6579/23 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 210/6579/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Нікушина Валерія Сергіївна, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Скотарем Р.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії для опалення житла населенню, яке відповідно з вимогами ЖК України, зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Так, позивачем на виконання своєї статутної мети здійснюється постачання теплової енергії відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок є багатоповерховим, опалення до квартири відповідачів здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку, які є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідачі фактично отримують теплову енергію.

Відповідач ОСОБА_1 був власником 3/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 червня1998 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 лютого 2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 була власником 1/4 часки квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 травня 2021 року.

Заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за вказаною адресою згідно розрахунку заборгованості виникла за період з 01 липня 2018 року по 31 травня 2021 року та складає 27 156,05 гривень.

У зв`язку з навеедним вище, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу по оплаті за послугу з постачання теплової енергії за період з 01 липня 2018 року по 31 травня 2021 року в розмірі 27 156,05 грн та судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01 липня 2018 року по 18 березня 2021 року в розмірі 26 700,91 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 18 березня 2021 року по 19 травня 2021 року в розмірі 455,14 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суму сплаченого судового збору у розмірі 1 319,45 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суму сплаченого судового збору у розмірі 1 364,55 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Нікушина В.С., ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі застосувавши позовну давність, яка є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Апелянт зауважує на тому, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано, що ОСОБА_2 була власником квартири лише з 19 травня 2021 року по 19 травня 2021 року, оскільки 1/4 частку своєї квартири вона передала у власність ОСОБА_3 .

Також вказає, що позовна давність не спливла лише до щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки, отже позивач має право на стягнення заборгованості за період з 30 листопада 2020 року по 31 травня 2021 року включно за тарифам, що діяли на момент виникнення заборгованості за кожен місяць.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу відповідачів залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (надалі по тексту Правила), надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання відповідача.

Згідно Довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 знятий з реєстрації за даною адресою з 31 травня 2021 року (а.с.6).

Згідно розрахунку заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , сума заборгованості за період з 01 липня 2018 року по 31 травня 2021 року складає 27 156,05 грн (а.с.7).

Починаючи з 2018 року за адресою: АДРЕСА_3 , була подана теплова енергія, що підтверджується актами про подачу та про припинення теплової енергії за період з 2018 по 2022 рік (а.с.8-15).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 лютого 2021 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В., на підставі ст.1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцями майна померлої ОСОБА_5 1946 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є син померлої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 - 1/2 частка та донька померлої - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 - 1/2 частка. Спадщина складається з 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири видано ОСОБА_1 (а.с.161).

За Договором дарування 3/4 (трьох четвертих) часток у праві власності на квартиру від 18 березня 2021 року, ОСОБА_1 передав у особисту приватну власність безоплатно ОСОБА_3 3/4 (три четвертих) частки у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.52-53, 103-104).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 травня 2021 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В., на підставі ст.1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцями майна померлої ОСОБА_5 1946 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є син померлої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 - 1/2 частка та донька померлої - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 - 1/2 частка. Спадщина складається з 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири видано раніше ОСОБА_1 (а.с.162).

За Договором купівлі-продажу 1/4 частки квартири від 19 травня 2021 року, ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.56-57)

Згідно Договору купівлі-продажу від 31 травня 2021 року, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-19).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суми заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01 липня 2018 року по 18 березня 2021 року в розмірі 26 700,91 грн та стягнення з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суми заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 18 березня 2021 року по 19 травня 2021 року в розмірі 455,14 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зареєстровані за спірною адресою, проте були власниками квартири АДРЕСА_2 у спірному періоді, та, відповідно, були споживачами послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії, які надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» у спірний період.

Дані відомості підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 лютого 2021 року, Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 травня 2021 року, Договором дарування 3/4 (трьох четвертих) часток у праві власності на квартиру від 18 березня 2021 року та Договором купівлі-продажу 1/4 частки квартири від 19 травня 2021 року, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано, що ОСОБА_2 була власником квартири лише з 19 травня 2021 року по 19 травня 2021 року, оскільки 1/4 частку своєї квартири вона передала у власність ОСОБА_3 не заслуговують на увагу (а.с.52-53, 56-57).

Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , сума заборгованості відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01 липня 2018 року по 31 травня 2021 року складає 27 156,05 гривень (а.с.7).

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за опалення, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.

На підставі наведенного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що що позовна давність не спливла лише до щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки, отже позивач має право на стягнення заборгованості за період з 30 листопада 2020 року по 31 травня 2021 року включно за тарифам, що діяли на момент виникнення заборгованості за кожен місяць, з огляду на наступне.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу».

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 ст. 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Як вже зазначалось судом, пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Між тим, судом враховується, що, згідно з пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11.03.2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено із 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово продовжував карантин на території України.

З 1 липня в Україні завершилася дія карантину та режиму надзвичайної ситуації у зв`язку з пандемією коронавірусу. Це встановлено постановою Кабміну від 27 червня 2023 року 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 12 березня 2020 року.

Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за липень 2018 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 01 липня 2018 року по 31 травня 2021 року, в межах заявлених вимог.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Нікушина Валерія Сергіївна, -залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню вкасаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: