УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року Володимирський міський суд Волинської області у складі судді

Лутая А.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бакуна Олександра Сергійовича, про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ

31 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Володимирської міської ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить:

- скасувати реєстрацію в системі Державного земельного кадастру земельних ділянок з кадастровим номером :01:001:1439;

- скасувати рішення Володимир-Волинської міської ради від 25.12.2002 №6/12, яким передано у приватну власність земельну ділянку громадянці ОСОБА_4 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 246 м.кв. та визнати недійсним Державний акт на право власності на землю, зареєстрований 06.02.2003 року за № 5099;

- визнати недійсним Державний акт на право власності на землю за реєстраційним № 08 від 25.11.2009, виданий на земельну ділянку площею 0,0246 га, із кадастровим номером :01:001:1439, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , співвласникам багатоквартирного житлового будинку громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Ухвалою суду від 19.08.2025 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

02 вересня 2025 року до Володимирського міського суду Волинської області надійшла заява адвоката Бакуна О.С., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на відчуження земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:1439, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0246 га, що належить на праві власності громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно Державного Акту на право власності на землю серії ЯИ № 036937.

Заяву обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 21.02.2001 року, зареєстрованого за №172 від 22.02.2001 виконкомом Володимир-Волинської міської ради позивач ОСОБА_1 , як приватний підприємець, отримав у власність нежитлове приміщення загальною площею 54,3 м.кв. по АДРЕСА_1 . У 2018 році позивачем розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0106 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі і відповідно до вимог ст.79-1 присвоєно кадастровий номер :01:004:0071 та зареєстровано у Державному реєстрі земельного кадастру, як об`єкт цивільного права. На весні 2025 року одна із співвласників житлового приміщення другого поверху будинку АДРЕСА_1 повідомила позивача про бажання продати власне житлове приміщення та земельну ділянку для його обслуговування, яка знаходиться в межах розташування нежитлового приміщення (торгівельного залу) позивача.

Вказує, що приміщення за адресою по АДРЕСА_1 являється багатоквартирним будинком, факт отримання у власність співвласником даного будинку земельної ділянки громадянкою ОСОБА_4 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на підставі рішення Володимир-Волинської міської ради від 25.12.2002 №6/12 площею 246 м.кв. та виготовила за життя Державний Акт на право власності на землю від 06.02.2003 за № 5099. За договором дарування від 22.01.2009 передала у власність громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в свою чергу виготовили новий Державний Акт на право власності на землю за реєстраційним № 08 від 25.11.2009 із кадастровим номером :01:001:1439.

Станом на сьогодні земельна ділянка із кадастровим номером :01:001:1439, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0246 га з огляду на її місцезнаходження та реєстраційні межові знаки фактично поглинає територію приміщення закладу торгівлі, яке розташоване на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , що належить приватному підприємцю ОСОБА_1 .

Володіння мешканцями квартири, розташованої на другому поверсі будинку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , земельної ділянки для обслуговування приміщення торгівельної зали із трьох кімнат нежитлового приміщення, яке належить позивачу ОСОБА_1 , порушує його майнові та конституційні права та являється недоречністю також з огляду на цільове призначення, а саме: для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яке не відноситься до житла багатоквартирного будинку та підсобних споруд. Відтак, дане спірне питання користування та володіння земельною ділянкою будинку за АДРЕСА_1 має вирішуватись в судовому порядку за позовною заявою позивачем ОСОБА_1 .

Станом на день подання даної заяви відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виставлено на продаж власне житлове приміщення другого поверху по АДРЕСА_1 та відповідно земельну ділянку, яка належить їм.

Така дія щодо передачі у власність третім особам, як добросовісним набувачам майна, унеможливить спосіб захисту прав заявника, як співвласника приміщення АДРЕСА_1 у спірному земельному питанні щодо відновлення його майнових і конституційних прав.

На підставі ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши письмові докази долучені до неї, суд дійшов таких висновків.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У частині шостій статті 153 ЦПК України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Предметом спору у даній справі є земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1439, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0246, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯИ № 036937.

Згідно заяви представника позивача та долучених до неї доказів відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виставлено на продаж власне житлове приміщення другого поверху по АДРЕСА_1 та відповідно земельну ділянку, що дає підстави для задоволення заяви представника позивача та забезпечення позову у справі.

З огляду на викладене, оцінивши обґрунтованість доводів представника позивача ОСОБА_5 про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, наявні правові підстави для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову на підставі ст.150 ЦПК України шляхом заборони вчиняти дії з відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1439, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0246, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯИ № 036937у.

Необхідність застосування заходу забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому обраний представником позивача вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки земельна ділянка фактично залишається в їх володінні, а обмежується лише можливість відчужувати її.

Керуючись ст.ст. 149, 153, 157, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бакуна Олександра Сергійовича, про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до Володимирської міської ради Волинської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному реєстрі земельного кадастру та скасування права власності на земельну ділянку, шляхом заборони вчиняти дії з відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1439, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0246, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯИ № 036937.

Копію ухвали направити сторонам для відома, Володимирському відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області (Західне Міжрегіональне управління міністерства юстиції м.Львів) - для виконання.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Вступна і резолютивна частина ухвали виготовлена 03.09.2025. Повний текст ухвали складений 11.09.2025.

Суддя А.М.Лутай