Справа № 202/5838/25
Провадження № 2/202/3576/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат,

У С Т А Н О В И В:

Позивач в особі свого представника адвоката Богданова М.Ю. звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_3 трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 серпня 2021 року у справі № 202/8004/19, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля HYUNDAI ACCENT, тип кузова седан, кузов НОМЕР_1 , 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 117 200 (сто сімнадцять тисяч двісті) грн. та судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

06 червня 2022 року на виконання цього рішення був виданий виконавчий лист.

25.08.2022 відкрито виконавче провадження № 69723400 з примусового стягнення вищевказаних сум.

Станом на 05.05.2025 року рішення суду боржником виконано частково, а саме сплачено 2701,77 грн.

Залишок боргу за виконавчим документом становить 115 266,63 грн.

Отже, посилаючись на невиконання судового рішення, позивач відповідно до частини 2 статі 625 ЦК України просить стягнути з відповідача на свою користь нараховані на суму заборгованості за період із 25.08.2022 по 29.05.2025 три проценти річних у розмірі 9 578 грн. та інфляційні збитки в розмірі 34 520,20 грн., а також понесені ним судові витрати в загальному розмірі 4211,20 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До початку судового розгляду представником відповідача адвокатом Лаврищевим В.В. був поданий відзив на позов.

У відзиві представником відповідача зазначено, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд має право зменшувати розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України.

Звернув увагу, що загальна сума боргу складає 115 266,63 грн., а сума заявлених позовних вимог 44 098,20 грн., тобто збільшено майже на 40% за період повномасштабного вторгнення російської федерації.

Також представником позивача зазначено, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 7 264,00 грн. (станом на 30.06.2025). Позивач тривалий час сплачує аліменти в меншому розмірі, не компенсує додаткові витрати, пов`язані з лікуванням та доглядом спільної дитини.

Крім того, вважав необґрунтованими витрати позивача на правничу допомогу.

За цих підстав просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. У разі задоволення позовних вимог зменшити розмір трьох процентів річних та інфляційних втрат з урахуванням встановлених у статті 3 ЦК України загальних засад законодавства: справедливості, добросовісності та розумності. Також просив відмовити позивачу у стягненні судових витрат на правничу допомогу.

Відповідь на відзив та відповідно заперечення на неї у справі не подавалися.

В судовому засіданні 08 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача Лаврищев В.В. у судовому засіданні позов не визнав із підстав, раніше викладених у відзиві на позов.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом установлено, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 серпня 2021 року у справі № 202/8004/19, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 117 200 (сто сімнадцять тисяч двісті) грн. та судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

На виконання цього рішення судом був виданий виконавчий лист, який пред`явлений стягувачем для примусового виконання.

25.08.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцовим І.В. було відкрито виконавче провадження № 69723400.

Згідно з листом приватного виконавця від 05.05.2025 № 759 заборгованість за виконавчим документом становить 115 266,63 грн.

Тобто судове рішення боржником не виконано, що відповідачем та її представником не заперечується.

При вирішенні між сторонами спору про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, суд виходить із положень частини 1 статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Крім того, в постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблений правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Отже, положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошового зобов`язання.

Суд ураховує, що відповідач судове рішення, яким присуджено стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації, не виконала.

Заборгованість за виконавчим документом становить 115 266,63 грн.

Таким чином у зв`язку з простроченням відповідачем виконання свого грошового зобов`язання позивач має право на стягнення з відповідача відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд погоджується із розрахунком трьох процентів річних та інфляційних втрат, який наведений у позовній заяві.

Так, за період з 25.08.2022 до 29.05.2025 три проценти річних, нараховані на суму невиконаного зобов`язання, складають 9 549,76 грн.

У свою чергу, інфляційне збільшення за цей же період становить 34520,39 грн.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, викладені у відзиві та безпосередньо її представником у судовому засіданні, про наявність у позивача перед відповідачем заборгованості зі сплати аліментів у сумі 7264 грн. та не прийняття позивачем участі у додаткових витратах на дитину, оскільки ці обставини не звільняють відповідача від виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем, які виникли на підставі рішення суду. Натомість цього наявність у позивача заборгованості перед відповідачкою може бути підставою для звернення останньою за захистом своїх прав та інтересів у спосіб, визначений законом, а не звільнення її від обов`язку виконання грошового зобов`язання перед позивачем.

Суд бере до уваги, що відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому випадком визнається обставина, яку не можна було передбачити та попередити; непереборна сила - надзвичаи?на і невідворотна за даних умов подія (ст. 263 ЦК України).

Для визначення обставин форс-мажорними необхідно обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини, неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання.

В своєму відзиві відповідач зазначила, що три проценти річних та інфляційні втрати нараховані виключено за період повномасштабного вторгнення російської федерації.

Дійсно загальновідомою та такою, що не потребує доказуванню відповідно до статті 82 ЦПК України, є та обставина, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала бойові дії проти України.

Водночас відповідачем не надано доказів, що вказана обставина вплинула на можливість виконання нею своїх грошових зобов`язань перед позивачем.

Більш того, суд наголошує, що за законом особа може бути звільнена від відповідальності за порушення зобов`язання (штрафу, пені тощо) та не звільняється від виконання самого зобов`язання в даному випадку судового рішення.

Щодо зменшення судом процентів, то суд відзначає, що у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій правовий висновок, викладений у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (на який сторона відповідача посилається у відзиві), зазначивши, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Тобто три проценти річних, передбачені ст. 625 ЦК України (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений мінімальний розмір процентів річних, який не може бути зменшений судом.

Отже, законних підстави для зменшення судом заявлених позивачем сум, зокрема процентів за користування грошовими коштами, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 3% річних, у суду немає.

Таким чином позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача три проценти річних за період з 25.08.2022 по 29.05.2025 в розмірі 9 549,76 грн. та інфляційні втрати в розмірі 34 520,20 грн., а загалом 44 069,96 грн.

Натомість три проценти річних у заявленій у позові сумі 9578 грн. стягненню не підлягають, так як вона суперечать проведеному розрахунку за вищевказаний період.

При розподілі судових втрат суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Крім того, позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

На підтвердження понесення позивачем вказаних витрат суду надана копія договору про надання правової допомоги № 03/06 від 03.06.2025, укладеного з адвокатом Богдановим М.Ю., копія акта приймання-передання наданої правової допомоги від 03.06.2025, копія квитанції до прибуткового касового ордера від 03.06.2025 на суму 3000 грн, згідно з якими надана позивачу правнича допомога полягала в наданні консультації, ознайомленні з документами, написанні позовної заяви та здійсненні розрахунків, підготовці документів та подачі їх до суду.

Суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. є розумними та співмірними зі складністю справи, ціною позову та наданим адвокатом обсягом послуг.

Отже, оскільки позов задоволено частково (99,94 % від заявленої суми 44098,20 грн), то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме витрати по сплаті судового збору в сумі 1210,47 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2998,20 грн.

Керуючись ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 три проценти річних у розмірі 9 549,76 грн (дев`ять тисяч п`ятсот сорок дев`ять грн 76 коп.), інфляційне збільшення 34 520,20 грн. (тридцять чотири тисячі п`ятсот двадцять грн. 20 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 1210,47 грн (одна тисяча двісті десять грн. 47 коп), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2998,20 грн. (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім грн. 20 коп.)

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко