Справа №567/1229/25
Провадження №2/567/516/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Остроголова О.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТОВ "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

ТОВ "Юніт Капітал" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 461327452 від 24.05.2019 року в розмірі 28 689,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору № 461327452 від 24.05.2019 року, укладеного в електронній формі з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", відповідачка отримала кредит в розмір 10 410 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. У вказаному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки.

24.05.2019 р. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало грошові кошти в сумі 10 410 грн. на банківську карту відповідачки, що свідчить про прийняття пропозиції кредитодавця.

Вказує, що 28.11.2018 р. між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого, з урахуванням додаткових угод, продовжено до 31.12.2024 р. Зазначає, що з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №46 від 30.09.2019 р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р., ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідачки за кредитним договором №461327452 від 24.05.2019 р.

Зазначає, що 05.08.2020 р. між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого, з урахуванням додаткових угод, продовжено до 30.12.2024 р., всі інші умови залишились без змін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 р. до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 р., від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №461327452 від 24.05.2019 р.

В подальшому, 04.06.2025 р. між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого на користь ТОВ "Юніт Капітал" відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №461327452 від 24.05.2019 р.

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 р. від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до ТОВ "Юніт Капітал" перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №461327452 від 24.05.2019 р. на загальну суму 37 733,86 грн.

Вказує, що ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" не здійснювали нарахувань за кредитним договором, тому загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки за кредитним договором №461327452 від 24.05.2019 р., становить 28 689,62 грн., з яких: 10 409,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18 279,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

Зазначає, що первісний кредитор зобов`язання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачці кредитні кошти у розмірі, передбаченому умовами договору.

У порушення умов укладеного договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та допустила виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 28 689,62 грн.

За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у вищевказаному розмірі, а також судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 16.07.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачці встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України. Правом подати до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 не скористалася.

Представник відповідачки - адвокат Пуха Д.А. подав на адресу суду письмові пояснення в яких позов визнав частково та не заперечив проти стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту. Також не заперечив факт укладення між відповідачкою та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" кредитного договору в електронній формі та отримання кредитних коштів. Зазначив, що відповідачка не мала можливості сплатити заборгованість у повному обсязі через складні життєві обставини та матеріальне становище. Одночасно вказує, що згідно з розрахунком заборгованості проценти за користування кредитом нараховані як у період строку кредитування, так і за межами такого строку, тому вважає, що стягненню підлягають лише проценти за користування кредитом, нараховані у період дії строку кредитування, який становить 28 днів, в розмірі 2 706,60 грн. натомість проценти, нараховані позивачем після закінчення строку користування кредитними коштами не підлягають стягненню з відповідачки, оскільки таке нарахування здійснено за межами строку кредитування, а з вимогами про стягнення грошових коштів як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. Крім того вважає завищеним заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу та посилається на те, що відповідно до п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Враховуючи наведене, просить позов ТОВ "Юніт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково, виключивши із загальної заборгованості проценти, нараховані позивачем після закінчення строку користування кредитними коштами; судові витрати розподілити між сторонами. Розгляд справи просить здійснювати у його відсутності та відсутності відповідачки.

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що 24.05.2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №461327452 у формі електронного документа з використанням відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

За вказаним договором кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 10 410 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2-1.3 договору, строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 28 днів.

Згідно п.1.4 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 0,79 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору (а.с.12-13).

Згідно додаткової угоди від 21.06.2019 р. до договору №461327452 від 24.05.2019 р. сторони дійшли згоди продовжити строк кредитного договору на 30 днів, та починаючи з 21.06.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 1,32 % в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди (а.с.14).

На виконання умов кредитного договору первісний кредитор ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" ініціювало переказ кредитних коштів на користь відповідачки ОСОБА_1 через банк провайдер АТ КБ "ПриватБанк" на картковий рахунок № НОМЕР_1 .

З платіжного доручення від 24.05.2019р., довідки ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" від 23.05.2025, виписки по рахунку відповідачки від 19.08.2025 вбачається, що АТ "ПриватБанк" за дорученням ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" здійснив платіж на карту відповідачки, за реквізитами зазначеними нею в заявці на отримання грошових коштів, в сумі 10 410 грн. та вказані обставини відповідачкою не спростовані та не заперечуються (а.с.29-31, 106).

Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 19.08.2025 р. встановлено, що платіжну картку № НОМЕР_2 емітовано на ім`я ОСОБА_1 (а.с.105).

Відповідачка прийняла умови кредитного договору та підписала зазначений кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.26).

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19.

Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України.

Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету.

Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачкою в порядку передбаченому законом не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що згідно положень кредитного договору, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню первісним кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачкою кредиту у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога".

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ "Юніт Капітал" посилається на те, що право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №461327452 від 24.05.2019 р. перейшло до товариства на підставі договорів факторингу, вказуючи на те, що товариство отримало право вимоги за вищевказаним кредитним договором від кредитора ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", яке, у свою чергу отримало право вимоги від ТОВ "Таліон Плюс", та останнє - від первісного кредитора на підставі договору факторингу №28/1118-01 та реєстру боржників №46 від 30.09.2019 р.

Судом встановлено, що 28.11.2018 р. між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (клієнт) та ТОВ "Таліон Плюс" (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01, зі строком дії до 28.11.2019 р.

Згідно укладених між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" додаткових угод №19 від 28.11.2019 р., №26 від 31.12.2020 р., №27 від 31.12.2021 р., №31 від 31.12.2022 р., №32 від 31.12.2023 р., було продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2024р.

Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р. є відступлення права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Згідно п.2.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р. визначено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.3 вищевказаного договору факторингу визначено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

У пункті 1.5 вищевказаного договору факторингу зазначено, що реєстр прав вимог означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договором. Форма реєстру прав вимог наведена в додатку №1 до цього договору.

Пунктом 4.1 договору факторингу встановлено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (а.с.32-44).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №46 від 30.09.2019 р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р., ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №461327452 на загальну суму 31 342,12 грн. (а.с.45-46).

Одночасно з матеріалів справи встановлено, що 05.08.2020 р. між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу №05/0820-01 зі строком дії до 04.08.2021р.

Згідно укладених між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" додаткових угод №2 від 05.08.2021 р. та №3 від 05.08.2020 р., строк дії договору факторингу було продовжено до 31.12.2024 р.

Згідно п.2.1 договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 р. визначено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Предметом даного договору факторингу є відступлення права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку договору (п.п.2.1, 4.1 договору факторингу)

Пунктом 1.3 вищевказаного договору факторингу визначено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (а.с.48-53).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 р. до договору факторингу №05/0820-01, ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" отримало право вимоги до ОСОБА_1 (порядковий номер 6958) за кредитним договором №461327452 на загальну суму 28 689,62 грн. (а.с.54-55).

Крім того, 04.06.2025 р. між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" відступило на користь ТОВ "Юніт Капітал" право грошової вимоги до боржників, в тому числі щодо ОСОБА_1 за кредитним договором №461327452 на суму 37 733,86 грн., з яких : 10 409,72 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18 279,90 грн. заборгованість за процентами, 9 044,24 грн. заборгованість за пенею, штрафами, що підтверджується договором факторингу та реєстром боржників від 04.06.2025 р.

Водночас, згідно умов п.1.1 договору факторингу встановлено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту (а.с.57-63).

Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.

При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідачка в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила повне погашення основної суми заборгованості та не повернула грошові кошти, отримані в кредит.

З огляду на те, що ОСОБА_1 згідно укладеного кредитного договору взяла на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок нею був порушений, що підтверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним договором, а відтак у позивача як нового кредитора виникло право вимагати повернення кредиту.

Отже, заборгованість відповідачки за кредитним договором № 461327452 від 24.05.2019 р. за основною сумою боргу становить 10 409,72 грн. (10 410 грн. 0,28 грн. (сплачено 21.06.2019 р.) = 10 409,72 грн.).

Відповідачка не надала суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості за основною сумою боргу, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідачки, приймається судом як достовірний.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачкою не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту у вищевказаному розмірі.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору/договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Отримавши кредитні кошти, відповідачка погодилася сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договором, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України.

Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору № 461327452 від 24.05.2019 року сторони договору дійшли спільної згоди та встановили, що розмір процентів за користування кредитом становить 0,79 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору.

Згідно з п.1.2-1.3 договору, строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 28 днів.

Згідно додаткової угоди від 21.06.2019 до договору №461327452 від 24.05.2019 сторони дійшли згоди продовжити строк кредитного договору на 30 днів. Починаючи з 21.06.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 1,32 % в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди.

Таким чином, розмір відсотків протягом строку кредитування становить 6 425,05 грн. (10410 грн. х 0,79 % х 28 днів = 2 302,69 грн.; 10 410 грн. х 1,32 % х 30 днів = 4 122,36 грн.; 2302,69 грн. + 4 122,36 грн. = 6 425,05 грн.). Відповідачкою 21.06.2019 р. в рахунок погашення відсотків за користування кредитом було сплачено 2 302,72 грн., таким чином розмір відсотків, що підлягають до стягнення з відповідачки становить 4 122,28 грн. (6 425,05 грн. 2 302,72 грн. = 4 122,28 грн.).

При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо підстав нарахування відсотків поза межами строку кредитування, подальшої пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідачки оновлених графіків платежів та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні.

Отже, кредитором здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, передбаченого кредитним договором.

Одночасно суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16.

Окрім того, згідно п.4.3 кредитного договору сторони погодили, що проценти, нараховані згідно п.4.2 договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.

Позивачем вимог в порядку ч.2 ст.625 ЦК України не заявлялось.

Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо подальшої пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та умов кредитування суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за кредитним договором №461327452 в розмірі 4 122,28 грн.

Одночасно при вирішенні спору суд приймає до уваги, що відповідачка не лише користувалася кредитними коштами, а й фактично визнала укладення договору, вчинивши дії, спрямовані на його виконання та погашення заборгованості за отриманим кредитом.

Вказані обставини відповідачкою не спростовані.

Відповідно до правової позиції Верхового Суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р. часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Водночас при вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав.

Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачкою також не надано.

Окрім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Як встановлено судом, укладений відповідачкою вищевказаний кредитний договір нею не оспорювався та не визнавався судом недійсними.

У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі договорів про відступлення прав вимоги.

З врахуванням наведеного, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки за кредитним договором № 461327452 від 24.05.2019 року становить 14 532 грн., в тому числі : 10409,72 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 122,28 грн. сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами.

При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідачки судових витрат суд виходить з наступного.

За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідачки, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 1 227,01 грн. (14 532 грн. х 2 422,40 грн. / 28 689,62 грн. = 1 227,01 грн.)

Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 7 000 грн.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером.

Згідно з положеннями ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно із ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23.01.2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні на користь якої ухвалене рішення підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

До матеріалів справи представником позивача долучено договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року, додаткову угоду №5 від 05.06.2025 р., акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 р.

З наданих суду доказів вбачається, що 05.06.2025 року між позивачем ТОВ "Юніт Капітал" та адвокатським об`єднанням "Тараненко та партнери" було укладено договір про надання правової допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року.

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 року, виконаних адвокатським об`єднанням "Тараненко та партнери", необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ "Юніт Капітал" щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , адвокатським об`єднанням було здійснено вивчення документів, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості та подання її до суду, підготовку адвокатських запитів, підготовку та подання клопотання щодо отримання інформації та загальну вартість наданих послуг визначено в розмірі 7 000 грн. (а.с.73-76).

Суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи критерії розумності та співмірності, а також часткове задоволення позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України дійшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання професійної правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3 545,67 грн. (14 532 грн. х 7 000 грн./ 28689,62 грн.= 3 545,67 грн.)

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «Юніт Капітал» (юридична адреса: м.Київ, вул.Рогнідинська, будинок 4, літера А, офіс 10, індекс 01024, ) заборгованість за кредитним договором № 461327452 від 24.05.2019 року в розмірі 14 532 (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 1 227 (одна тисяча двісті двадцять сім) грн. 01 коп. та витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3 545 (три тисячі п`ятсот сорок п`ять) грн. 67 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.09.2025 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.