ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/1045/25

Провадження № 22-ц/820/1593/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Ярмолюка О.І.

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2025 року (суддя Шевцова Л.М.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та його представника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті позивач успадкував 8/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно.

Крім того, зазначав, що має право на спадкування частини земельної ділянки, кадастровий номер :14:002:0181, площею 0,1 га, яка розташована за вище вказаною адресою та є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Проте, при зверненні до нотаріуса з приводу оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, йому було відмовлено оскільки вказана земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та частки кожного з співвласників не виділені.

Враховуючи викладене вище, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :14:002:0181, площею 0,1 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2025 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :14:002:0181, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності..

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. При цьому, посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що за життя ОСОБА_4 належна їм на праві спільної сумісної власності земельна ділянка була поділена відповідно до фактичного користування такою ділянкою та можливості забезпечення доступу до домоволодіння кожного із співвласників. При цьому, у зв`язку з тим, що у власності скаржниці перебуває 17/25 часток у домоволодінні, а у ОСОБА_4 8/25 часток, землевпорядною організацією був складений попередній розподіл земельної ділянки № 66 від 30.09.2024.

Вказує, що процедуру розподілу ділянок між співвласниками було розпочато, проте фактично не оформлено у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .

Вважає, що позивач має право тільки на ту частку земельної ділянки, яка належала б його батькові за життя у разі розподілу на частки спільної сумісної власності.

Звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно визнав за позивачем право власності на всю земельну ділянку, позбавивши скаржницю такого права власності.

На думку скаржниці, суд першої інстанції не визначився із порушеним правом позивача, не пересвідчився із обранням позивачем належного способу захисту і, фактично, при ухваленні рішення суд не тільки вийшов за межі позовних вимог, але і вирішив спір не у спосіб, який передбачений цивільним законодавством.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуваним рішенням здійснена заміна спадкодавця у спільній сумісній власності на спадкоємця, без зміни статусу власності та припинення власності відповідача. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись.

Встановлено, що рішенням 55 сесії V скликання Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області №81 від 16.02.2010 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, громадянам, які отримали в користуванні земельні ділянки до набрання чинності діючим Земельним кодексом України (01.01.2002) по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м., надано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м. (а.с. 9)

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.04.2019 земельна ділянка, кадастровий номер :14:002:018, зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. (а.с. 8)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 6) Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно.

20.12.2023 між спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого у спадщину ОСОБА_3 переходить, зокрема: 8/25 частки житлового будинку з господарськими побутовими будівлями за номером АДРЕСА_1 , земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га, кадастровий номер :14:002:018, тощо. (а.с. 10-11)

19.01.2024 ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 8/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Бокуліч З.В., реєстровий №65. (а.с. 12)

Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Бокуліч З.В. №2101-16 від 31.01.2025, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку ОСОБА_3 відмовлено, так як згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка, кадастровий номер :14:002:0181, площею 0,1 га, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та частки кожного зі співвласників не виділені. (а.с. 13)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. […] Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду».

Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування, і такі вимоги були заявлені позивачем.

Встановлено, що спірне майно земельна ділянка, кадастровий номер :14:002:0181, площею 0,1 га, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому частка у спільному майні ОСОБА_4 входить до складу спадщини.

Позивач ОСОБА_3 набув у власність в порядку спадкування 8/25 частки житлового будинку з господарськими побутовими будівлями за номером АДРЕСА_1 .

В свою чергу, відповідачка ОСОБА_1 є власником 17/25 частки вказаного житлового будинку з господарськими побутовими будівлями.

З огляду на викладене вище, з врахуванням часток сторін у праві власності на житловий будинок з господарськими побутовими будівлями та, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, позивач має право на 511/2000 частки у праві спільної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :14:002:0181, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення, і, з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право на 511/2000 частки у праві спільної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :14:002:0181, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: О.І. Талалай

О.І. Ярмолюк