УХВАЛА

03 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 673/923/23

провадження № 61-5746св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Іваницький Андрій Миронович, про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину і виходив з наступного.

Історія справи

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 24 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою:

АДРЕСА_1 (на час набуття права власності Деражнянський район), Хмельницька область; земельної ділянки кадастровий № :01:004:0215, площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (на час набуття права власності Деражнянський район), Хмельницька область; земельної ділянки кадастровий № :01:004:0214 для ведення особистого селянського господарства площею 0,0362 га, яка розташована по

АДРЕСА_1 (на час набуття права власності Деражнянський район), Хмельницька область; земельної ділянки кадастровий

№ :01:004:0022 для ведення особистого селянського господарства площею 0,0982 га, яка розташована на території Яськовецької сільської ради Хмельницького району (на час набуття права власності Деражнянського району) Хмельницької області.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

01 травня 2025 року ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Сідлецька О. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 березня 2025 року та залишити в силі рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області

від 14 листопада 2024 року.

23 травня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат

Іваницький А. М., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просив суд відмовити у її задоволенні.

Постановою Верховного Суду від 25 червня 2025 року касаційну скаргу

ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Сідлецька О. В., залишено без задоволення. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 березня 2025 року залишено без змін.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового судового рішення

04 липня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Іваницький А. М., через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду подав до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просить суд стягнути на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді касаційної інстанції, у розмірі 10 000,00 грн.

Зауважує, що у відзиві на касаційну скаргу він зазначив попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести за результатами розгляду цієї справи судом касаційної інстанції, а також посилався на те, що докази на підтвердження понесення таких витрат надасть протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції.

З огляду на те, що постанова Верховного Суду від 25 червня 2025 року була оприлюднена із наданням загального доступу 01 липня 2025 року, вважав, що наявні підстави для розгляду і задоволення його заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст заяви про зменшення судових витрат

11 липня 2025 року ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Сідлецька О. В., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. У заяві, посилаючись на відсутність детального розрахунку вартості наданих послуг, а також поважних причин неподання доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції до ухвалення судового рішення, заявниця просить суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (частина третя статті 259 Цивільного процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Процесуальний кодекс побудовано за принципом універсальності процесуальних норм, відповідно подання доказів на підтвердження понесення сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу на стадії касаційного перегляду справи, якщо сторона бажає отримати за результатами розгляду справи у суді касаційної інстанції відшкодування таких витрат, повинно відбуватися з урахуванням положень частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України ЦПК.

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду

від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі

№ 346/2744/21.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Іваницький А. М., поданому 23 травня 2025 року, узагальнено посилався на те, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які пов`язані з розглядом справи, становить 10 000,00 грн, а також, що докази їх понесення будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції. Будь-яких обставин, які б перешкоджали заявнику подати такі докази до закінчення судових дебатів (ухвалення судового рішення), позивачем не наведено.

Колегія суддів враховує, що договір про надання правничої допомоги укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Іваницьким А. М. 03 квітня 2025 року і стосувався лише послуг, які підлягали наданню у Верховному Суді. Оплата за договором здійснена також 03 квітня 2025 року (квитанція до прибуткового касового ордеру № 03042025), тобто до подання позивачем відзиву на касаційну скаргу та до прийняття судом касаційної інстанції судового рішення за результатами касаційного перегляду.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги відсутність у заяві про ухвалення додаткового судового рішення клопотання про поновлення строку на подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, з обґрунтуванням поважності причин неможливості подання таких доказів до закінчення судових дебатів (ухвалення судового рішення), колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених на стадії касаційного перегляду справи.

Керуючись статтями 141, 246, 260, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Іваницький Андрій Миронович, про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович