КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9806/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Фогеля Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року у складі судді Зотько Т.А.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулась у суд із позовом у якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5 000 грн, щомісячно.

Позов обґрунтовано тим, що з 06 серпня 2006 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 31 серпня 2011 року.

Сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 01 вересня 2024 року навчається на денній формі Державного торговельно-економічного університету за спеціальністю комп`ютерні науки на контрактній основі. Вартість навчання за рік становить 38 000 грн, 01 серпня 2024 року позивачкою було сплачено 19 000 грн за перший семестр.

Вказано, що син проживає разом з позивачкою, якого вона матеріально утримує. Відповідач ухилявся від надання матеріальної допомоги на утримання сина і вона змушена протягом 15-ти років звертатися до суду з заявами про стягнення аліментів.

Окрім того, відповідач працює на ДП «Антонов», має заробіток та можливість надати сину допомогу, однак ухиляється від свого обов`язку, а відтак позивачка звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі - 3 000 грн, щомісячно, починаючи з 13 листопада 2024 року, але не більш ніж до закінчення сином навчання або досягнення ним двадцяти трьох років. У задоволенні інших вимог ОСОБА_2 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Фогеля В.В. в інтересах ОСОБА_1 в частині апеляційного оскарження ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін визнано неподаною та повернуто скаржнику (а.с. 75-76).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2025 року у задоволенні клопотань адвоката Фогеля В.В. в інтересах ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін та про виклик свідків відмовлено. Відкрито апеляційне провадження у справі (а.с. 94-95).

В апеляційній скарзі адвокат Фогель В.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та зменшити розмір аліментів з 3 000 грн до 1 500 грн, або стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 1/15 частини усіх видів доходу (заробітку) з дня подачі позову до 23 років, Кколи дитина навчається в учбовому закладі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що районний суд не врахував, що у відповідача є інша сім`я, де він разом з ОСОБА_5 утримує її дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також має ще двох малолітніх дітей, які також отримують аліменти.

Крім того вказував, що суд не врахував й того, що на утриманні відповідача є його мати, яка є особою похилого віку.

Вказує, що розмір аліментів з урахуванням зазначених обставин є завеликим та він не спроможний їх оплачувати у визначено судом розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить законне рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За змістом вказано, що відповідач не підтвердив належними доказами підстав до зменшення розміру стягнутих аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, що позивачка та відповідач з 06 серпня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 31 серпня 2011 року (а.с. 4,6).

Сторони мають спільного повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження (а.с. 5).

Згідно умов Договору №1872д/6к-2024 про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця у Державному торговельно-економічному університеті від 13 серпня 2024 року вартість навчання ОСОБА_3 складає 38 000 грн (а.с. 10-11).

Відповідно до копії квитанції від 01 серпня 2024 року, позивачкою здійснено оплату на навчання ОСОБА_3 у Державному торговельно-економічному університеті (ДТЕУ) у розмірі 19 000 грн (а.с. 12).

Відповідно до довідки про доходи № 5 від 02 січня 2025 року ОСОБА_1 працює в АТ «АНТОНОВ» й загальна сума доходу з індексацією за період з червня по листопада за винятком аліментів становить 97 338 грн 31 коп (а.с. 35).

Вирішуючи спір та стягуючи з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 3 000 грн районний суд, виходив з того, що на утриманні відповідача є малолітні діти, однак він працює, а тому має змогу надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який навчається.

З такими висновками районного суду колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За встановлених обставин, позивач у справі наділена правом на звернення до суду з відповідним позовом.

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У даному випадку, син сторін досяг повноліття, у розумінні ст. 6 СК України не має статусу дитини, але, як повнолітня, що продовжує навчання у навчальному закладі та не досяг 23 річного віку, має право на утримання від батьків.

Звертаючись у суд із ОСОБА_2 заявила розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача - 5000 грн до досягнення сином 23-х років.

Статтею 201 СК України визначено, що відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, якій підлягає стягненню, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу та при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначення розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 199 СК України визначений обов`язок обох батьків на надання матеріальної допомоги.

Будь-яких доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено.

При цьому, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 3 000 грн, виходив з того, що з урахуванням встановлених обставин, саме такий розмір аліментів відповідатиме можливостям платника та потребам повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із положеннями ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, судом першої інстанції не було встановлено наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_1 у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина.

Виходячи з вищевикладеного, відповідачем не доведена та обставина, що він є особою, що не може працювати чи отримувати дохід, а наявність іншої сім`ї та дітей на утриманні не є обставиною, що виключає таку можливість.

Відповідач є працездатною людиною та належних доказів неспроможності сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі до суду першої та апеляційної інстанції не надав.

Позиція відповідача викладена в апеляційній скарзі стосовно того, що буде справедливим стягнення із нього аліментів у розмірі 1 500 грн, або 1/15 частини усіх видів доходу (заробітку) з дня подачі позову до 23 років, не підтверджена належними та допустимими доказами, для того щоб суд міг констатувати спроможність відповідача сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.

При цьому сума, яку стягнув суд не перевищує розміру 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на дату подання позову складав 3 028 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його запереченнями щодо позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву та вони були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Фогеля Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: