Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 вересня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг від 25.08.2016, що становить 144 200 грн.

В обґрунтування позову, позивач зазначив, що 25.08.2016 між ним, адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги. Предметом договору були зобов`язання адвоката надати правову допомогу в Солом`янському районному суді м. Києва за позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (п. 1.5 договору). Відповідно до п. 6.1 договору, він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 4.1 договору, за виконання зобов`язання передбачених даним договором Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі 10% від суми позовних вимог.

На виконання даного договору адвокат, як представник по ордеру, підготував та 14.09.2016 подав до Солом`янського районного суду м. Києва позовну заяву до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.05.2017 (справа №760/15969/16) позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 та частину нежитлового приміщення з №1 по №17, групи приміщень №513-салон краси /а літері А/, загальною площею 176,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного суду від 26.11.2020 рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18.05.2017 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - нежитлового приміщення з №1 по №17, групи приміщень №513-салон краси /а літері А/, загальною площею 176,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , та в частині розподілу судових витрат. Підставою для скасування частини рішення щодо визнання права власності на частину приміщень №1 по №17, групи приміщень №513-салон краси /а літері А/, загальною площею 176,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , стало встановлення судом апеляційної інстанції, що договір іпотеки від 30.10.2015 року було укладено ОСОБА_3 після припинення ведення спільного господарства з ОСОБА_2 , а право власності на спірні нежилі приміщення було зареєстровано за іпотекодержателем ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про даний факт клієнт адвокату не повідомляла та про це стало відомо лише в суді. Таким чином, адвокат виконав свої зобов`язання за договором, однак відповідачем порушено зобов`язання щодо сплати гонорару в повному обсязі, залишок якого становить 144 200 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.01.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідачем у справі суду не було надано відзив на позов або будь-які інші заяви чи клопотання з процесуальних питань.

Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, котра належним чином повідомлялася про розгляд справи, при цьому її неявка не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечував повивач.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, 25.08.2016 відповідач стала клієнтом адвоката Гришка Володимира Михайловича, що підтверджується укладеним нею договором про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1.5 договору про надання правової допомоги адвокат зобов`язаний надати ОСОБА_2 правову допомогу в Солом`янському районному суді м. Києва за позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Пункт 1.6 договору про надання правової допомоги передбачає, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Пункт 4.1 договору передбачає, що за виконання зобов`язання передбачених даним договором клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 10% від суми позовних вимог.

Розмір гонорару по договору про надання правової допомоги від 26.08.2016 визначений у розмірі 10 % від суми позовних вимог, що передбачено п. 4.1 Договору.

14.09.2016 Адвокат в інтересах ОСОБА_2 подав до Солом`янського районного суду м. Києва позовну заяву до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.05.2017 (справа №760/15969/16) позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 та частину нежитлового приміщення з №1 по №17, групи приміщень №513-салон краси /а літері А/, загальною площею 176,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 26.11.2020 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18.05.2017 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - нежитлового приміщення з №1 по №17, групи приміщень №513-салон краси /а літері А/, загальною площею 176,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , та в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок розрахунку заборгованості зазначив, що станом на 26.11.2020 року (дата ухвалення рішення Київським апеляційним судом у справі №760/15969/16) вартість квартири АДРЕСА_1 становила 160 000 доларів США, що було встановлено ОСОБА_2 шляхом проведення моніторингу цін та така ціна була погоджена для розрахунку як гонорар адвокату.

На підставі рішенням суду ОСОБА_2 отримала частини квартири АДРЕСА_1 , тобто набула у власність за рішенням суду майно вартістю еквівалентне 80 000 доларів США. Відповідно, сума гонорару становить 8 000 доларів США, що складає 10 % від зазначеної суми.

20.07.2021 року ОСОБА_2 сплатила 50 % суми гонорару, а саме передала адвокату 4 000 доларів США., що згідно курсу 27,38 грн за один долар США (підтверджується витягом з сайту Міністерства фінансів) становив 109 520 грн.

Між сторонами було досягнуто усної згоди, що залишок суми гонорару в 50%, яка становила еквівалент 4 000 доларів США відповідач сплатить адвокату після оформлення зазначеної квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на їх доньку - ОСОБА_9 .

21.04.2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подарували ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.11.2023 року. Організація та супроводження даної угоди супроводжувалась позивачем спільно з представником ОСОБА_3 .

Після відчуження своєї частки квартири доньці ОСОБА_2 відмовилась виконати свої зобов`язання щодо сплати адвокату решти 50% гонорару.

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 09.10.2023 року вартість зазначеної квартири становить 5 479 493,40 грн 50% від даної суми становить 2 739 746,70 грн, яка відповідає частці ОСОБА_2 .

Курс НБУ станом на 22.11.2023 року становив 36,05 грн за один долар США, відповідно 2 739 746,70 грн дорівнює 75 998,52 долари США.

Сума заборгованості у розмірі 4 000 долари США, яка була погоджена між клієнтом та адвокатом як розмір гонорару, згідно діючого курсу становила 144 200 грн..

Статтею 30 Закону "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас відповідач в порушення вимог статей 526, 527, частини першої статті 530 ЦК України та умов укладеної між сторонами Угоди, виплату вказаного гонорару не здійснила.

Європейський суд з прав людини, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3, статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору.

Верховний Суд у постанові у справі № 903/781/21 від 28 липня 2022 року зазначив, що передбачена підпунктом "d" пункту 4.4. укладеного між сторонами у справі договору винагорода є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий адвокатом результат, та є за своєю суттю так званим "гонораром успіху", нарахування та сплата якого залежать від настання певної події. Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Верховний Суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за договором про надання правової допомоги в розмірі 144 200 грн.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено 1 442 грн судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 536, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4,7, 9, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 223, 244, 245, 259, 263-265, 268, 274-279, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РПОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) заборгованість за договором про надання послуг в розмірі 144 200 (сто сорок чотири тисячі двісті) грн та суму судового збору в розмірі 1 442 (одна тисяча чотириста сорок дві) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цивільним-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.О. Козленко