УХВАЛА

09 вересня 2025 року м.Суми

Справа №583/142/23

Номер провадження 22-з/816/54/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів :

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 адвоката Собини Павла Миколайовича,

відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Розторгуєвої Валентини Борисівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Собиною Павлом Миколайовичем, про ухвалення додаткового рішення

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання договору дарування квартири удаваним, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі продажу квартири удаваним,

у с т а н о в и в:

Постановою Сумського апеляційного суду від 01 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Собиною П.М., задоволено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , як подана його представником адвокатом Крамаренко Іриною Валеріївною, залишено без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 липня 2024 року скасувано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано удаваним правочином договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 01 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М., зареєстрований в реєстрі за №676.

Визнано дійсним договір міни, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 01 вересня 2017 року, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 у власність належну їй квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 взамін передав ОСОБА_1 у власність належну йому квартиру АДРЕСА_2 . Міна проводилася без грошової доплати.

В іншій частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 липня 2024 року залишено без змін.

06 травня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Собиною П.М. подана заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 35000 грн 00 коп., з яких 10000 грн 00 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 25000 грн 00 коп. за апеляційне оскарження рішення суду.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Розторгуєвою В.Б. подана заява, в якій просить відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Собини П.М. про ухвалення додаткового рішення. Вказує на те, що ОСОБА_2 не є стороною договору дарування, який рішенням суду визнано удаваним, а тому не є належним відповідачем за первісним позовом, і, відповідно, відсутні підстави для стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу. Зазначає, що позивач ОСОБА_1 та її представник не звертався до суду з відповідною заявою щодо розподілу судових витрат до ухвалення судового рішення та не надали достатніх доказів понесення позивачем витрат у заявленому до стягненні розмірі.

Заслухавши думку відповідача ОСОБА_2 та її представника, які заперечили проти задоволення заяви, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява представника позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Як передбачено частинами 2 - 5, 8 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Представником відповідача, на підтвердження розміру понесених відповідачем судових витрат, було надано суду:

- договір про надання правничої допомоги від 27 грудня 2022 року, укладений між адвокатом Собиною П.М. та ОСОБА_1 , яким сторонами узгоджено, що розрахунок по даній угоді проводиться не менше 40% мінімальної заробітної плати за кожну годину роботи та встановлюється відповідно до додатку (т.3, а.с. 51);

- додаток до договору про надання правничої допомоги від 27 грудня 2022 року, яким погоджено, що гонорар адвоката Собини П.М. за представництво інтересів ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання договору дарування квартири удаваним, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі продажу квартири удаваним становить 10000 грн в суді першої інстанції та 25000 грн в суді апеляційної інстанції, незалежно від кількості судових засідань та не залежить від витраченого часу (т. 3, а.с. 52).

- акт приймання передання виконаних робіт від 06 травня 2025 року, яким адвокат Собина П.М. та клієнт ОСОБА_1 підтвердили, що виконавець згідно умов договору надав допомогу клієнту у повному обсязі, претензій до виконаної роботи немає, клієнт повинен сплатити в місячний термін гонорар у сумі 35000 грн 00 коп. (т.3, а.с. 53).

Колегія суддів не вбачає підстав для розподілу між сторонами понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн за участь адвоката Собини П.М. в суді першої інстанції, оскільки докази понесення цих витрат позивачем чи її представником не було подано суду першої інстанції до ухвалення судового рішення, або у межах строків, визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Звертаючись до суду із заявою про вирішення питання розподілу понесених ОСОБА_1 витрат за надану їй професійну правничу допомогу, представник ОСОБА_5 просив стягнути її виключно з відповідача ОСОБА_2 , з посиланням на те, що відповідач ОСОБА_3 визнав заявлені позивачем позовні вимоги в повному обсязі.

Проте, з матеріалів справи слідує, що предметом позову ОСОБА_1 є договір дарування від 01 вересня 2017 року, сторонами якого є сама ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 . Жодних вимог до відповідачки ОСОБА_2 , як власника квартири АДРЕСА_2 , набутої нею за договором купівлі-продажу, укладеного між нею та відповідачем ОСОБА_3 01 вересня 2017 року, ОСОБА_1 не заявлялося.

Таким чином зважаючи на те, що ОСОБА_1 , з якої просить представник позивача стягнути судові витрати, не є стороною договору дарування, який рішенням апеляційного суду в даній справі визнано удаваним, а отже і не порушувала права та законні інтереси позивача за первісним позовом, тому колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з неї понесених позивачем судових витрат та ухвалення додаткового рішення в цій справі.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Собиною Павлом Миколайовичем, про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з її проголошення.

Повне судове рішення складено 9 вересня 2025 року.

Головуючий: О.І. Собина

Судді: В.І. Криворотенко

В.Ю. Рунов