УХВАЛА

03 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 537/7062/24

провадження № 61-4901св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Калараша А. А.,

учасники справи:

позивач - Релігійна організація «Ставропігійна Релігійна громада Свято-Троїцької Парафії Української православної Церкви (Православної Церкви України) м. Кременчука Кременчуцького району Полтавської області»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Релігійної організації «Ставропігійна Релігійна громада Свято-Троїцької Парафії Української православної Церкви (Православної Церкви України) м. Кременчука Кременчуцького району Полтавської області», в інтересах якої діє Овчарук Руслан Анатолійович, на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 лютого 2025 року у складі судді Маханькова О. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у складі колегії суддів Обідіної О. І., Бутенко С. Б., Карпушина Г. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Релігійна організація «Ставропігійна Релігійна громада Свято-Троїцької Парафії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) м. Кременчука Кременчуцького району Полтавської області» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном.

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області ухвалою від 12 лютого 2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Я. В. про зупинення провадження у справі задовольнив.

Зупинив провадження у цивільній справі за позовом Релігійної організації «Ставропігійна Релігійна громада Свято-Троїцька Парафія Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Кременчука Кременчуцького району Полтавської області», в інтересах якої діє Овчарук Р. А., до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном до набрання законної сили рішення у господарській справі № 917/226/25 за позовом ОСОБА_1 до Релігійної Організації «Ставропігійна релігійна громада Свято-Троїцька парафія Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Кременчука Кременчуцького району Полтавської області» про визнання недійсним протоколу Парафіяльних Загальних зборів та визнання недійсним статуту.

Зупиняючи провадження, суд першої інстанції керувався неможливістю розгляду цієї цивільної справи до вирішення справи у порядку господарського судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду, Релігійна організація «Ставропігійна Релігійна громада Свято-Троїцької Парафії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) м. Кременчука Кременчуцького району Полтавської області» оскаржила її в апеляційному порядку.

Полтавський апеляційний суду постановою від 02 квітня 2025 року ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 лютого 2025 року залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції керувався тим, що у господарській справі № 917/226/25 вирішується спір щодо правомірності утворення Релігійної організації «Ставропігійна Релігійна громада Свято-Троїцька парафія Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Кременчука Кременчуцького району Полтавської області» внаслідок зміни канонічної підлеглості, оформленої протоколом Парафіяльних Загальних зборів Троїцької Української Православної Церкви № 1 від 14 липня 2024 року.

Наведене, на думку апеляційного суду, свідчить, що зупинення провадження у цій справі дійсно обумовлене фактичними та правовими підставами позову, вирішення якого залежить від вирішення спору, який розглядається господарським судом.

15 квітня 2023 року Релігійна організація «Ставропігійна Релігійна громада Свято-Троїцької Парафії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) м. Кременчука Кременчуцького району Полтавської області, в інтересах якої діє Овчарук Р. А., через Єдину судову інформаційно- телекомунікаційну систему подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 12 лютого 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у вказаній справі, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Верховний Суд ухвалою від 02 травня 2025 року у складі судді-доповідача Сердюка В. В., судді, які входять до складу колегії, Карпенко С. О., Фаловської І. М., відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував з Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області цивільну справу № 537/7062/24, надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У зв`язку з перебуванням суддів Карпенко С. О., Фаловської І. М. у відпустці на підставі службової записки судді Сердюка В. В. за розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду Грицик О. Ф. від 02 вересня 2025 року проведено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи, справу передано судді-доповідачу Сердюку В. В., судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Калараш А. А.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Водночас оскарження ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі після її перегляду в апеляційному порядку в касаційному порядку не передбачено положеннями пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Отже, відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно

до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці ЄСПЛ уже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року)).

Відповідно до статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: 1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги; 2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося; 4) після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом; 5) після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, то касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказана правова позиція підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02).

Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

З огляду на те, що Верховний Суд ухвалою від 02 травня 2025 року відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Релігійної організації «Ставропігійна Релігійна громада Свято-Троїцька парафія Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Кременчука Кременчуцького району Полтавської області», в інтересах якої діє Овчарук Р. А., на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України касаційне провадження за касаційною скаргою Релігійної організації «Ставропігійна Релігійна громада Свято-Троїцька парафія Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Кременчука Кременчуцького району Полтавської області», в інтересах якої діє Овчарук Р. А., на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року підлягає закриттю.

Керуючись статтями 394, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 537/7062/24 за касаційною скаргою Релігійної організації «Ставропігійна Релігійна громада Свято-Троїцька парафія Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Кременчука Кременчуцького району Полтавської області», в інтересах якої діє Овчарук Руслан Анатолійович, на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. М. Ігнатенко

А. А. Калараш