КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року, постановлену за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі №753/25278/24,-

установив:

08 січня 2025 року Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у сумі 23382,96 грн., судовий збір у сумі 302,80 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 2400 грн.

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про скасування зазначеного вище судового наказу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу по справі №753/25278/24 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що на час звернення до суду 26 березня 2025 року із заявою про скасування судового наказу процесуальний строк для такого звернення сплив. Із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_1 не зверталась.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції не було встановлено та не викладено в оскаржуваній ухвалі дату вручення їй копії заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Вказує, що 17 березня 2025 року вона отримала листа з копією судового наказу та копію заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами, а тому, саме 17 березня 2025 року вважається датою вручення їй копії судового наказу.

Таким чином, з 17 березня 2025 року починається відлік часу для неї коли вона має право протягом п`ятнадцяти днів звернутися до суду з заявою про скасування судового наказу, у відповідності з ч. 1 ст. 170 ЦПК України.

Просила суд, скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч.1 ст. 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, 08 січня 2025 року Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у сумі 23382,96 грн., судовий збір у сумі 302,80 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 2400 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, судовий наказ від 08 січня 2025 року надіслано одержувачу ОСОБА_1 до її електронного кабінету та доставлено 31 січня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення до суду 26 березня 2025 року із заявою про скасування судового наказу процесуальний строк для такого звернення сплив, а із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_1 не зверталась.

Таким чином, суд першої інстанції виснував, що наявні підстави для повернення заяви про видачу судового наказу, а також взяв до уваги, що до заяви про скасування судового наказу не додано жодного документу на підтвердження викладених у заяві обставин, на які посилається ОСОБА_1 як на заперечення проти заявлених вимог, а тому, дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви про скасування судового наказу та повернення заяви боржнику.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.169 ЦПК України, після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами. Копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються фізичній особі - боржнику на адресу, зазначену в документах, передбачених частиною шостою статті 165 цього Кодексу, а боржнику - юридичній особі чи фізичній особі - підприємцю - за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до ст. 272 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення чудового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

За приписами ч.1 ст.171 ЦПК України, заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого ч.1 ст. 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 ча. 1 ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Заява про скасування судового наказу має містити:1) найменування суду, до якого подається заява;2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника боржника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;4) наказ, що оспорюється;5) зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача.

Заява підписується боржником або його представником.

До заяви про скасування судового наказу додаються:1) документ, що підтверджує сплату судового збору;2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником;3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті (частини 3-5 ст. 170 ЦПК України).

Заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст.170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви (ч. 2 ст. 171 ЦПК України)

Відповідно до норм ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

В ч. 3 ст. 2 ЦПК України визначено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Зазначеними нормами чітко встановлено процесуальну поведінку, відповідно до якої учасники справи зобов`язані діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строків на подання заяви боржника про скасування судового наказу. Для цього особа, зацікавлена у поданні такої заяви, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, у передбачені законодавством строки.

Водночас інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дотримання процесуальної дисципліни учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст.127 ЦПК України).

З наведеного вбачається, що законодавець передбачив обов`язок учасника справи звернутися до суду з відповідною заявою про поновлення пропущеного строку, а суд за наявності відповідної заяви (клопотання) скаржника в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк був пропущений та чи підлягає він поновленню.

ЦПК України не пов`язує право суду визнати поважною причину пропуску процесуального строку з вичерпним колом обставин, що його спричинили.

Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування заяви (клопотання) про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК певних процесуальних дій.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, копія судового наказу від 08 січня 2025 року по справі №753/25278/24, а також (за наявності) прикріплені до нього файли було надіслано одержувачу ОСОБА_1 в її електронний кабінет та доставлено 31 січня 2025 року, а тому, саме з цього часу вважається, що боржник отримала копію оскаржуваного судового наказу, що повністю узгоджується з приписами п. 2 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, останнім днем для подання до суду заяви про скасування судового наказу було 17 лютого 2024 року.

26 березня 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу виданого 08 січня 2025 року у справі №753/25278/24, до якої не було додано жодних заяв чи клопотань про поновлення пропущеного строку.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявником до заяви про скасування судового наказу, поданої після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, не було додано клопотання про поновлення такого строку, а також не додано жодного документу на підтвердження викладених у заяві обставин, на які посилається заявник як на заперечення проти заявлених вимог, а тому слід відмовити у задоволенні заяви про скасування судового наказу та повернути її заявнику.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини у цій справі, суд першої інстанції дотримався вимог ЦПК України, щодо належного повідомлення скаржника про ухвалення рішення, і остання вважається такою, що обізнана з його ухваленням.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк на оскарження не пропущено, оскільки боржник отримала листа з копією оскаржуваного судового наказу та копію заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами17 березня 2025 рокує неприйнятними, оскільки копія такого судового рішення була отримана заявником 31 січня 2025 року, тобто ОСОБА_1 була обізнана з оскаржуваним рішенням.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки стосуються причин, на думку апелянта, не пропуску строку звернення до суду та вирішення скарги по суті.

Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

При цьому суд ураховує, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (п. 27 рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «CASE OF PELEVIN v. UKRAINE», заява № 24402/02).

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали суду, у справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба

Т.О. Писана