Справа № 216/7165/25
провадження 4-с/216/33/25
УХВАЛА

іменем України

09 вересня 2025 року місто Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Скиба М.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії та рішення виконавчої служби про захист прав споживачів, особа, дії якої оскаржуються: державна виконавиця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коробко Олена Сергіївна, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2025 року до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та рішення виконавчої служби про захист прав споживачів, в якій він просив скасувати постанову Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження ВП № 78610207 від 22.07.2025, та стягнути з особи, дії якої оскаржуються на його користь 10 000 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк на оскарження спірної постанови, з огляду на витрачення часу від прийняття ухвали про повернення минулої з цього питання скарги від 26.08.2025 до її отримання скаржником, та тритижневе вірусне захворювання на Ковід у серпні 2025 року.

Вивчивши матеріали скарги, суд дійшов такого висновку.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1,5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду із скаргою та заявою про поновлення пропущеного строку для подання скарги в порядку положень статей 447-449 ЦПК України, ОСОБА_1 зазначив, що про наявність порушеного права внаслідок дій державного виконавця, дізнався 30 липня 2025 року.

Згідно зі статтею 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду, зокрема у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У розумінні вищенаведених норм процесуального права, десятиденний строк на оскарження дій та бездіяльності державного виконавця відділу державної виконавчої служби обчислюється з моменту, коли сторона виконавчого провадження дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод.

Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Згідно статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

Зі змісту скарги встановлено, що 30 липня 2025 року скаржник дізнався про порушення його прав. Таким чином строк на звернення до суду зі скаргою на відповідні дії державного виконавця сплив 11.08.2025 р. До суду зі скаргою ОСОБА_1 звернувся 08 вересня 2025 року. При цьому ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з витраченням часу від прийняття ухвали про повернення минулої з цього питання скарги від 26.08.2025 та до її отримання, відомості про яку відсутні у скарзі, також скаржником не зазначено коли сам він отримав зазначену ухвалу, на підтвердження зазначеної обставини не надано будь-яких доказів.

Також, як на підставу поновлення пропущеного строку скаржник посилався на тритижневе вірусне захворювання на Ковід у серпні 2025 року, однак до скарги заявником не долучено будь-яких доказів (медичні довідки, епікризи тощо) на підтвердження зазначеного факту.

Будь-яких клопотань про витребування доказів скаржником разом зі скаргою до суду подано не було.

Відповідно до усталеної судової практики причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам:

1) це обставина (або кілька обставин), що безпосередньо унеможливлює чи ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними й допустимими засобами доказування.

В ст. 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Самостійне збирання доказів не є функцією суду в змагальному процесі, крім винятків визначених ЦПК України, натомість обов`язок подання доказів покладається на учасників справи відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та обставин, які це підтверджують та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

Разом з тим скаржником, на підтвердження існування обставин, на які він посилається як на поважні причини пропуску строку на звернення до суду зі скаргою на постанову державного виконавця, доказів не надано.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що наведені скаржником причини пропуску строку на оскарження дій державного виконавця не можна вважати поважними, через недоведеність скаржником реального існування обставин, які дійсно перешкоджали поданню або унеможливлювали подання скарги, оформленої у відповідності вимог ЦПК України, в установлений законом строк. Враховуючи викладене, у задоволенні заяви про поновлення строку ОСОБА_1 на подачу скарги на дії та рішення виконавчої служби слід відмовити, що в свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України, є підставою для залишення скарги без розгляду.

Щодо використання скаржником у тексті скарги, образливих висловів на адресу суддів апеляційної інстанції суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України (аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного суду по справі № 274/4944/20 від 29.06.2022 р.)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 (провадження № 11-64заі21) вказано, що: «у процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям).

Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19). Їхня наявність є достатньою для того, щоби суд відразу застосував наслідки, передбачені частиною третьою статті 45 КАС України (повернення, залишення без розгляду передбачених § 1 і § 2 глави 1 розділу ІІ КАС України заяв, скарг, клопотань)».

Аналогічно ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 та № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

Суд приходить до висновку, що подання скаржником скарги, яка містить явно образливі висловлювання на адресу суддів апеляційного суду, які не відповідають стилю спілкування у діловому мовленні, що використовується в офіційному спілкуванні (між установами, окремою особою і установою, між посадовими особами тощо) є виявом неповаги до суду, що суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства та є зловживанням скаржником його процесуальним правом, що є підставою для застосування наслідків передбачених ч. 3 ст. 44 ЦПК України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення виконавчої служби про захист прав споживачів слід залишити без розгляду.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити скаржнику, що повернення скарги без розгляду не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою оформленою у відповідності до вимог ст..43, 448 ЦПК України та з урахуванням вимог ч. 2 ст.449 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 44, 81, 83, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення виконавчої служби про захист прав споживачів, особа, дії якої оскаржуються: державна виконавиця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коробко Олена Сергіївна залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.М.СКИБА