Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/додаткова/

Справа № 511/2469/25

Номер провадження: 2-др/511/10/25

08 вересня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.,

секретаря судового засідання Чернеги А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області, заяву представника стягувача адвоката Константінеді Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом скарги на дії головного державного виконавця Роздільнянського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вказана заява через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з якою представник стягувача адвокат Константінеді Олександр Миколайович просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ВДВС за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 документально підтверджених витрат на правничу допомогу в розмірі 6 750,00 гривень.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали без виклику сторін у судове засідання, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Судом встановлено, що 25 серпня 2025 року Роздільнянським районним судом Одеської області було постановлено ухвалу про часткове задоволення скарги представника стягувача адвоката Константінеді Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії головного державного виконавця Роздільнянського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса), зокрема визнано неправомірними дії головного державного виконавця Роздільнянського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Герасимчук Ірини Євгенівни, що полягають у винесенні повідомлення від 7 липня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття, а саме: виконавчого листа Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року по справі №511/4120/23.

Диспозиція частини восьмої статті 141 ЦПК України регламентує, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пункт 3 частини 1 статті 270 ЦПК України визначає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Згідно з актом надання-приймання юридичних послуг (професійної правничої допомоги) від 30 серпня 2025 року за Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17 липня 2025 року №17/07, ОСОБА_1 були надані послуги із підготовки процесуальних документів по справі №511/2469/25 на загальну суму 6 750,00 гривень.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Водночас відповідно до диспозиції частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, представником державної виконавчої служби не подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 750,00 гривень.

Щодо строку на подання доказів, суд вважає необхідним зауважити, що у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Скарга містить застереження, що докази понесених витрат будуть надані протягом п`яти днів з дня постановлення ухвали (пункт 8).

Відповідно до частини 1 статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Частина перша статті 123 ЦПК України визначає, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини третьої статті 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З урахуванням викладеного, докази понесених витрат подані протягом п`яти днів з дня постановлення ухвали, а тому строк на їх подання не пропущений.

Керуючись статтями 122 - 124, 137, 141, 270, 452 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника стягувача адвоката Константінеді Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом скарги на дії головного державного виконавця Роздільнянського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) задовольнити частково.

Стягнути з РОЗДІЛЬНЯНСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У РОЗДІЛЬНЯНСЬКОМУ РАЙОНІ ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА) (адреса: 67400, Роздільнянський р-н, Одеська область, місто Роздільна, вулиця Європейська , будинок, 75а, ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань у розмірі 6 750,00 гривень.

В іншій частині відмовити.

Додаткова ухвала набирає законної сили з дня її підписання, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня її підписання.

Учасник справи, якому додаткова ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А. В. Ільяшук