11.09.2025 Провадження по справі № 2/940/57/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Косович Т.П..

при секретарі Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ТОВ «Санфорд Капітал», що є правонаступником права вимоги за зобов`язаннями товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Сонаті», що є правонаступником права вимоги за зобов`язаннями АТ «Ідея Банк», звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019 року, укладеним між нею, АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс», в сумі 121078,52 грн. та судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.06.2019 року між АТ «Ідея Банк», відповідачкою та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» (страховий агент) укладено договір кредиту та страхування № Z06.00606.005351622, що є змішаним договором відповідно до ст.628 ЦК України та поєднує в собі елементи кредитного договору та договору страхування, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 74999 грн, включаючи витрати та страховий платіж на користь ТДВ «СК «АХА Страхування життя» у розмірі 6506,76 грн., строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21,99% річних, в обмін на зобов`язання відповідачки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору. На виконання умов договору банк свої зобов`язання виконав належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови договору кредиту та страхування, в результаті чого станом на 07.06.2022 року виникла заборгованість за договором загальною сумою 121078,52 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

В судове засідання представник позивача ТОВ «Санфорд Капітал» Маслюженко М.П. не прибув, до суду надіслав клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка ОСОБА_1 позовних вимог не визнала повністю, посилаючись на те, що сума заборгованості за договором кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019 року повинна бути меншою ніж 121078,52 грн., так як на погашення кредиту вона в загальному сплатила 23005,66 грн., проте частина цих коштів було зараховано на обслуговування кредиту, що вона не визнає, відсотки за користування кредитом нараховані їй поза межами строку кредитування, документи, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, є недопустимими доказами, так як підписані неналежною особою, а кошти в сумі 74999 грн. вона отримала від банку не як кредитні, а в позадоговірному порядку, в автомобілі.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідачки та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що 07.06.2019 року між АТ «Ідея Банк», відповідачкою та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» (страховий агент) укладено договір кредиту та страхування № Z06.00606.005351622, що є змішаним договором відповідно до ст.628 ЦК України та поєднує в собі елементи кредитного договору та договору страхування, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 74999 грн. на власні потреби, включаючи витрати та страховий платіж на користь ТДВ «СК «АХА Страхування життя» у розмірі 6506,76 грн., строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21,99% річних, в обмін на зобов`язання відповідачки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору.

На виконання умов договору банк свої зобов`язання виконав належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, що підтверджується копіями ордерів-розпоряджень № 1 та № 2 від 07.06.2019 року, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови договору кредиту та страхування, в результаті чого станом на 07.06.2022 року виникла заборгованість за договором загальною сумою 121078,52 грн., в тому числі 71837,05 грн. заборгованості за основним боргом та 49241,47 грн. заборгованості за відсотками (копія довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 16.11.2023 року та копія виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 07.06.2029 року по 16.11.2023 року).

16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Сонаті» був укладений договір факторингу №16/11-23, згідно якого АТ «Ідея Банк» право вимоги за договором кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019 року, укладеним з ОСОБА_1 , відступило ТОВ «ФК «Сонаті».

29.12.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Сонаті» та товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» був укладений договір факторингу №29/12-23, згідно якого ТОВ «ФК «Сонаті» право вимоги за договором кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , відступило ТОВ «Санфорд Капітал».

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Із дослідженого судом договору кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 , АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс», встановлено, що останній укладений в письмовій формі та зі сторони споживача підписано власноручним підписом.

Отже, підписання договору кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019 року свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З боку відповідачки суду не надано переконливих доказів необґрунтованості позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум.

Посилання відповідачки на те, що сума заборгованості за договором кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019 року повинна бути меншою ніж 121078,52 грн., так як на погашення кредиту вона в загальному сплатила 23005,66 грн., проте частина цих коштів було зараховано на обслуговування кредиту, суд відхиляє, так як черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням ОСОБА_1 в кредитному договорі не встановлена, а відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості : 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості, яку ОСОБА_1 не визнає, то така плата встановлена умовами самого договору кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019 року, пунктом 4 якого визначено, що сторони дійшли згоди про те, що в Додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та доступно викладено, в тому числі суми комісійної винагороди та інших платежів за договором, а самим Додатком № 1 встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,50% щомісячно від початкової суми кредиту (п. 2).

Відсотки за користування кредитом нараховані ОСОБА_1 в межах строку кредитування, а саме по 07.06.2022 року, з огляду на що підлягають стягненню в повному обсязі.

Щодо доводів відповідачки про те, що документи, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, є недопустимими доказами, так як підписані неналежною особою, то вони на увагу не заслуговують, оскільки нічим не підтверджуються, надані документи підписані директором Департаменту кредитного адміністрування АТ «Ідея Банк», який має на це відповідні повноваження.

Разом з цим суд зазначає, що відповідачкою в судовому засіданні визнано факт отримання коштів від АТ «Ідея Банк» в сумі 74999 грн. та не заперечувався самий факт укладення договору № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019 року (його підписання).

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити, оскільки відповідачкою порушено умовидоговору кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019 року, укладеного між нею, АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс», та не виконано взятих на себе зобов`язань.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «Укргазбанк» № 245 від 24.07.2024 року, а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідачки.

Крім того, згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому сам факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи (постанова ВС від 28.09.2021 року у справі № 160/12268/19).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 11.01.2023 року у справі № 479/475/21, провадження № 61-6583св22 дійшов наступного висновку.

Так, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Як вбачається з договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року, укладеного між ТОВ «Санфорд Капітал» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», з додатками до нього № 1, № 2 та № 3, та із акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги№ 2 від 10.06.2024 року, розмір правових послуг адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги ТОВ «Санфорд Капітал» складає 7200 гривень, в тому числі 1200 гривень за проведення юридичного та фінансового аналізу та 6000 гривень складання та подання позовної заяви.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування з відповідачки таких витрат в заявленому розмірі, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат та є завищеним, виходячи з ринкових цін на адвокатські послуги.

Визначаючи розмір витрат, які підлягають відшкодуванню, суд враховує те, що справа про стягнення кредитної заборгованості є справою, у якій вже склалася стала судова практика та яка не потребує додаткового вивчення норм законодавства та правових позицій, характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій їх необхідності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи.

З урахуванням наведеного суд стягує з відповідачки на користь позивача 3000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру та необхідних процесуальних дій сторони.

Також, при розгляді справи судом встановлено, що позивачем було понесено та документально підтверджено судові витрати у зв`язку з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, а саме направлення на адресу відповідачки примірника позовної заяви з додатками рекомендованим поштовим повідомленням в сумі 45,00гривень, які також підлягають стягненню з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 536, 610, 625, 629, 1046, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал», код ЄДРПОУ 43575686, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 21, 5-й поверх, приміщення 68, 69, -121078 (сто двадцять одну тисячу сімдесят вісім) гривень 52 копійки заборгованості за договором кредиту та страхування № Z06.00606.005351622 від 07.06.2019 року, укладеним між нею, ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс», та 5467 (п`ять тисяч чотириста шістдесят сім) гривень 40 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного рішення: 15.09.2025 року.

Суддя: Т.П.Косович