печерський районний суд міста києва
пр. № 6-496/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Литвинової І. В.

за участю секретаря судового засідання Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду закордон України у виконавчому провадженні № 60148614 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за договором кредиту,

УСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду м. Києва надійшло вказане подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , в обґрунтування якого вказано, що останньою не виконуються зобов`язання перед стягувачем у виконавчому провадженні № 60148614, у межах якого прийнятий до виконання виконавчі документи, виданий на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року у справі № 757/15698/16-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за договором кредиту у розмірі 63 240,00 доларів США, що в еквіваленті становить 1571930,44 грн. та судового збору по 12435, 30 грн.

Обґрунтовуючи подання, приватний виконавець зазначив, що боржник ухиляється від виконання вказаного рішення, про існування виконавчого провадження боржнику достеменно відомо, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Заявник стверджує, що рішення суду залишається не виконаним, проте, маючи можливість його виконати, жодних дій боржником не здійснено.

Положенням цивільного процесуального закону, а саме частиною першою ст. 441 ЦПК України визначено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У судове засідання приватний виконавець не з`явився, про розгляд подання повідомлений належним чином.

Суд, вивчивши подання, дослідивши копії матеріалів виконавчого провадження, що містяться у матеріалах справи, та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

24 вересня 2019 року приватним виконавцем Лановенко Л.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60148614.

24 вересня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, а саме зміна назви Стягувана на підставі рішення Загальних Зборів Акціонерів від 31 жовтня 2018 року. Відповідно до цього рішення був змінений тип акціонерного товариства з публічного на приватне. Повне найменування Стягувана після змін - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УНІВЕРСАЛ БАНК».

24 вересня 2019 року, керуючись вимогами статті 3, ч.З статті 40, статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10%, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

У відповідності до ч. 2, 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

24 вересня 2019 року, приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт все рухоме та нерухоме майно у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, 1705475.31 грн.

24 вересня 2019 року приватним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1705475,31 грн.

Цього ж дня приватним виконавцем сформовано та направлено виклик боржнику з обов`язком з`явитись до офісу приватного виконавця 03 жовтня 2019 року, о 12:00, для надання пояснень та декларації про майновий стан . Боржник на даний виклик не з`явився про поважність причин відсутності не повідомив про, що приватним виконавцем складено відповідний акт від 03 жовтня 2019 року.

Всі вищевказані постанови та виклик приватного виконавця були скеровані на адресу боржниці, вказану у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , рекомендованим поштовим відправленням № 799, що підтверджується копією списку згрупованих № 9115 поштових відправлень від 25 вересня 2019 року., та витягом з журналу вихідної кореспонденції.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини першої статті 28 Закону № 1404-УІІІ, за приписами якої копію постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про почато примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року в справі № 643/8028/15 (провадження № 61-10442св20 від 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15-ц (провадження № 61-7198св20).

Відповідно до встановленого порядку надання послуг поштового зв`язку доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та відповідно ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

24 вересня 2019 року приватним виконавцем направлено запит до Державної міграційної служби України із вимогою надати інформацію щодо видачі документа, що дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами (паспорт громадянина України для виїзду за кордон) на ім`я боржниці: ОСОБА_1 .

На запит приватного виконавця Державна міграційна служба повідомила приватного виконавця, що боржниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 20 грудня 2012 року, органом видачі 8099 та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 23 січня 2018 року органом видачі 8089.

24 вересня 2019 року приватним виконавцем направлено запит до Київського бюро технічної інвентаризації, щодо надання інформації про наявність реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 ,за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , з проханням надання Витягу з реєстру права власності.

Згідно відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро тенхнічної інвентеритзації» встановлено, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності за боржницею зареєстрована, на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 30 травня 2008 року (зареєстровано 10 червня 2008 року за реєстровим номером №8076 та записано в реєстрову кн. №д 2056 на ст.1).

24 вересня 2019 року приватним виконавцем Лановенко Л.О. здійснено виїзд за адресок місцезнаходження майна боржника, а саме : АДРЕСА_3 , для проведення опису та арешту майна .

24вересня 2019 року на виклик приватного виконавця від 10 жовтня 2019 року до офісу приватного виконавця боржниця не з`явилась, поважність причин відсутності не повідомила, приватним виконавцем складено акт приватного виконавця від 15 жовтня 2019 року.

24 вересня 2019 року, приватним виконавцем направлено вимогу до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА м. Києва із проханням надати інформацію стосовно зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно відповіді Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, за адресою: м. Київ, Бессарабська пл., буд. 7, кв. 20 зареєстровані 2 особи: - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24 вересня 2019 року приватним виконавцем сформовано паперовий та електронний запит до Головного сервісного центру МВС України, щодо надання інформації про зареєстроване право власності/користування на транспортні засоби на ім`я боржника.

Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС України за боржником не зареєстровано транспортних засобів.

24 вересня 2019 року, приватним виконавцем направлено запит до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо надання вичерпної інформації про наявність права власності/користування на земельні ділянки, що зареєстроване за боржницею та встановлено, що за боржником, відсутні зареєстровані земельні ділянки.

Приватним виконавцем в межах примусового виконання рішення, крім вищевказаних, неодноразово направлені виклики боржниці: Виклик від 29 жовтня 2019 року яким зобов`язано боржницю з`явитись до виконавця 07 листопада 2019 року о 13:00 за адресою: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 17, на виклик боржниця не з`явився про що приватним виконавцем складено відповідний акт від 07 листопада 2019 року. Виклик від 10 серпня 2020 року направлений рекомендованим листом № 309, яким зобов`язано боржницю з`явитись до виконавця 21 серпня 2020 року за адресою: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 17, на виклик боржниця не з`явився про що приватним виконавцем складено відповідний акт від 21 серпня 2020 року, за участю понятих. Виклик від 10 лютого 2021 року, направлений рекомендованим листом № 927, на адресу боржниці , яким зобов`язано боржника з`явитись до виконавця 19 лютого 2021 року о 12:00 за адресою: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 17, на виклик боржниця не з`явився про що приватним виконавцем складено відповідний акт від 19 лютого 2021 року за участю понятих. Виклик від 04 липня 2021 року ,яким зобов`язано боржниця з`явитись до виконавця 23 липня 2021 року о 12:00 за адресою: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 17, на виклик боржниця не з`явився про що приватним виконавцем складено відповідний акт від 23 липня 2021 року. Виклик від 07 грудня 2021 року, яким зобов`язано боржниця з`явитись до виконавця 17 грудня 2021 року о 12:00 за адресою: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 17, на виклик боржниця не з`явився про що приватним виконавцем складено відповідний акт від 17 грудня 2021 року. Виклик від 22 липня 2022 року , яким зобов`язано боржниця з`явитись до виконавця 29 липня 2022 року, о 10:30 за адресою: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 17, на виклик боржниця не з`явився про що приватним виконавцем складено відповідний акт від 29 липня 2022 року.

18 серпня 2023 приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою: м. Київ, Бессарабська пл., кв. 20, та винесено постанову про опис та арешт вище вказаної квартири, яка передана боржницею в іпотеку.

Отже , в межах виконавчого провадження приватним виконавцем Лановенко Л.О. вчинено всі відповідні дії для встановлення майнового стану боржника та виконання рішення , проте кошти на рахунку у боржника відсутні , дохід боржник не отримує, а нерухоме майно , що є у власності боржника неможливо реалізувати у зв`язку із встановленою забороною нормами чинного законодавча на звернення стягнення на іпотеку.

Станом на 11 серпня 2025 року заборгованість боржниці ОСОБА_1 перед стягувачем AT «Універсал Банк» становить 63240 доларів СТТТА. 12435 грн. ЗО ко її. судового збору. Боржницею не здійснюється жодних д, спрямованих на повне та фактичне виконання судових рішень.

Разом з тим, до цього часу боржником не вчинено жодних дій, направлених на виконання рішень судів, не надано будь-яких пояснень щодо причин їх невиконання.

Враховуючи вищезазначене, боржнику безспірно відомо про відкриття виконавчого провадження, проте жодних дій спрямованих на виконання рішення вчинено не було, що дає підстави вважати такі дії боржника ніяк інакше як ухилення від виконання рішення.

Разом з тим, ОСОБА_1 з 2019 року по 2023 рік безліч разів перетинала кордон, а також виїхала за межі України 12 грудня 2023 року і не поверталася, що підтверджується відповіддю від ДПСУ.

Згідно з пунктом 5 частини п`ятої ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний своєчасно з`являтися на вимогу виконавця.

Відповідно до пункту 6 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до судової практики Європейського суду, судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), №36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, № 2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною права на суд, а ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (рішення «Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року). Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, одним з аспектів права на суд є право на доступ до нього, тобто право подавати позов з приводу цивільно-правових питань. Однак таке право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із стороні.

Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною другою, третьою вказаної статі Закону визначено обов`язки та повноваження виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 19 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виникає право у державного, приватного виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні подання, суд має перевірити вчинення державним, приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення всіх можливих виконавчих дій, та з`ясувати наявність доказів, які б свідчили, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 5 частини першої, частини другої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов`язань.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Майнові відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників, що означає здатність нести юридичну відповідальність за рахунок власного майна.

Оскільки, відповідно до положень статті 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії « (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (згадуване вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии» § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 року за справою «Ле Конт, Ван ЛейвеніДе МейерепротиБельгії»(Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60).

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Звертаючись до суду із поданням про обмеження виїзду боржника за кордон України, приватний виконавець обґрунтував звернення до суду тим, що у порядку примусового виконання проводяться заходи щодо забезпечення виконання рішення суду, проте боржник ОСОБА_1 , достеменно знаючи про зведене виконавче провадження, свідомо ухиляється від виконання покладених неї Законом обов`язків та виконання рішень, тобто ухиляється від його виконання.

Суд приходить до висновку, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язання, сума боргу залишається несплаченою, і обставини, які склалися, свідчать, що боржник свідомо намагається ухилитися від виконання.

На підставі вищенаведеного, керуючись положеннями Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ст. 1-33, 352-355, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина України, боржника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_1 , без вилучення паспортного документа до повного та фактичного виконання судових рішень - рішення Печерського районного суду м. Києва 757/15698/16-ц від 16 вересня 2016 року, на виконання якого видано виконавчий лист № 757/15698/16-ц виданий Печерський районним судом м. Києва про: Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 240 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 19 липня 2016 року складає 1571930 грн. 44 коп. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" по 12435 грн. 30 коп. судового збору.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова