1Справа № 335/5974/25 2-о/335/221/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесеніський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Куян О.С., заявника ОСОБА_1 , його представника адвоката Бордюга О.В., представника заінтересованої особи Прінь В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Бордюга Олега Валерійовича, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 13 листопада 1991 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Бордюга О.В., звернувся до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій заявник просить встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України, станом на 13 листопада 1991 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 проживає на території України впродовж тривалого часу, зокрема, і станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. За межі України він не виїжджав, громадянство інших держав не набував.

Так, у період з 1988 року по 1992 рік Заявник працював на підприємствах Виробничого об`єднання (ВО) «Білоцерковщина», що розташовані у м. Біла Церква Київської області.

У 1989 році Заявник одружився. Дружина: ОСОБА_2 , 1968 року народження. Від шлюбу Заявник має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У період часу з 21.02.1989 по 05.06.1990 та з 04.02.1992 по 09.06.1992 був зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з Довідкою Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, Тур`янського старостинського округу від 10.03.2025 №15-06/77, у період з 02.11.1991 по 19.12.1991 був зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 .

У 1993 році Заявник розлучився з дружиною, а у 1994 переїхав жити до сестри ОСОБА_4 в с. Новокарлівка Пологівського району Запорізької області.

Документи: паспорт, трудову книжку, свідоцтво про народження, військовий квиток та інші втратив внаслідок пожежі в хаті, в с. Новокарлівка Запорізької області.

На момент початку повномасштабної збройної агресії рф проти України, Заявник мешкав у селі Пологи Пологівського району Запорізької області, а після окупації міста, переїхав до с. Володимирівське Запорізького району Запорізької області.

23.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області з проханням провести перевірку належності до громадянства України з подальшим оформленням паспорта громадянина України. За наслідками розгляду звернення йому було роз`яснено, що він має право на набуття громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» за умови надання рішення суду про встановлення юридичного факту, що він проживав на території України станом на 13 листопада 1991 року, у зв`язку із чим він звернувся до суду із вказаною заявою.

Ухвалою судді від 20.06.2025 відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

30.07.2025 на адресу суду від представника Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Бежанової А.І. надійшли пояснення на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, у яких представником зазначено, що враховуючи додані до заяви документи та результати перевірки, проведеної Запорізьким відділом у м. Запоріжжі УДМС у Запорізької області, можна припустити, що заявник дійсно проживав на території України станом на 13.11.1991 року. У зв`язку із чим, представник заінтересованої особи не заперечує проти встановлення факту проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

У судовому засіданні 04.09.2025 заявник та його представник вимоги заяви підтримали та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні проти заяви не заперечувала.

Після надання пояснень учасниками справи та дослідження письмових матеріалів, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення до 09.09.2025.

Заслухавши заявника, його представника та пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, суд доходить до висновку, що вимоги заяви є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

У ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 ст. 8, ст. 21, ч. 1 ст. 24 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як слідує із змісту заяви, встановлення факту проживання станом на 13 листопада 1991 року на території України заявнику необхідно для підтвердження належності до громадянства України, отримання паспорта громадянина України.

Звертаючись до суду з цією заявою заявник вказує на те, що постійно проживав на території України впродовж тривалого терміну, зокрема, станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. За межі України не виїжджав, громадянство інших країн не набував. Внаслідок пожежі втратив усі документи, а саме паспорт, трудову книжку, свідоцтво про народження, військовий квиток.

Судом встановлено, що 23.01.2025 ОСОБА_1 , звернувся із заявою до Запорізького відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області з проханням провести перевірку належності до громадянства України з подальшим оформленням паспорта громадянина України.

Проте, листом Управління ДМС у Запорізькій області №2328-128/2328.1-25 від 15.02.2025 заявника повідомлено, що за результатами перевірки, проведеної за його заявою, підтверджено видачу на його ім`я паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, що підтверджує факт перебування у громадянстві колишнього СРСР, але факт належності до громадянства України не встановлено.

В силу вимог Закону України «Про громадянство України», Указу Президента України від 27 березня 2001 року «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України на певний час.

Статтею 1 Закону визначено, що громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Так, згідно із пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянств України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 02 березня 2001 року № 215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Відповідно до пункту 8 Порядку провадження передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», особа яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Наведені вище норми законодавства свідчать про те, що за відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту його постійного проживання на території України на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», - паспорту громадянина колишнього СРСР з відмітками про постійну прописку на території України, для отримання заявником паспорта громадянина України йому попередньо необхідно встановити наявність підстав для підтвердження належності до громадянства України шляхом встановлення факту постійного проживання на території України у судовому порядку.

Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії заяви на отримання паспорту (Форма №1) ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Ульяновка Пологівського району Запорізької області.

Відповідно до архівної довідки від 05.03.2025 №399/06-04, виданої Трудовим архівом Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_1 працював у ВО «Білоцерківщина» з 29.12.1988 (наказ № 5907 к від 29.12.1988) учнем транспортувальника складального цеху, з 17.02.1989 року (наказ №1444 к від 14.03.1989) учнем перезарядника складальних верстатів складального цеху №1, з 15.03.1989 року (наказ №2009 к від 06.04.1989) учнем транспортувальника складального цеху №1, з 21.04.1989 (наказ №2594 к від 04.05.1989) транспортувальником 3-го розряду складального цеху №1, з 03.06.1989 звільнений з роботи за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП УРСР (наказ №3547 к від 12.06.1989).

Також згідно вказаної довідки у документах архівного фонду «ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РОСАВА» у особових картках звільнених працівників значиться, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працював транспортувальником 3-го розряду складального цеху шинного заводу №1 ВО «Білоцерківщина» з 23 червня 1989 року (наказ №3780 к від 22.06.1989) по 14 лютого 1990 року (наказ №925 к від 15.02.1990) .

Крім цього, відповідно до Архівної довідки від 05.03.2025 №401/06-04, виданої Трудовим архівом Білоцерківської міської ради Київської області, у документах архівного фонду ВАТ «ВАЛСА» в особових картках звільнених працівників (Форма П-2) за 1988-2004 роки значиться, що ОСОБА_1 працював транспортувальником 3-го розряду складального цеху шинного заводу №2 у ВО «Білоцерківщина» з 16.01.1992 (наказ №96 к від 14.01.1992) по 18.01.1992 (наказ №2008 к від 25.06.1992).

Згідно листа Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області від 04.03.2025 №15.1-11/563 та Інформації про реєстрацію місця проживання особи №15.2-03/528 від 04.03.2025, ОСОБА_1 у період часу з 21.02.1989 по 05.06.1990 та з 04.02.1992 по 09.06.1992 був зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, Тур`янського старостинського округу від 10.03.2025 №15-06/77, згідно архівних даних запису в погосподарській книзі №2 с. Єліне за 1991-1992 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 та карточки прописки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (після зміни назва Сновський, Корюківський район) Чернігівської області у період з 02.11.1991 по 19.12.1991.

Відповідно до довідки, яка видана Сновським ліцеєм № 3 Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 28.08.2025 № 125, ОСОБА_5 працював на посаді кочегара Щорської середньої шкоди № 3 Щорського району Чернігівської області на період опалювального сезону з 11.11.1991 по 01.04.1992.

Таким чином, судом встановлено, що станом на 13 листопада 1991 року заявник був зареєстрований та працював на території України, а тому є достатні підстави вважати, що він проживав в Україні станом на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України».

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту, зокрема, факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України за станом на 13 листопада 1991 року, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду на вищевикладене, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , особі представника адвоката Бордюга Олега Валерійовича, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Ульяновка Пологівського району Запорізької області, постійно проживав на території України станом на 13 листопада 1991 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене і проголошене 09 вересня 2025 року.

Суддя: К.В. Гашук