Справа № 466/7704/24 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/623/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Салати Я.І.

з участю: представника ОСОБА_1 Дунас О.М.,

представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» Цимбала В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції у місті Львові, з участю заінтересованої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції»,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася із скаргою на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції у місті Львові, з участю заінтересованої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції».

В обґрунтування вимог скарги зазначила, що 01 травня 2024 року вона придбала у спільну сумісну власність із своїм другим чоловіком Гусак нерухоме майно - квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Однак, після реєстрації цього нерухомого майна в державному реєстрі речових прав, виявилось що на майно скаржниці накладено арешти постановами Галицького та Сихівського відділів державної виконавчої служби.

З метою з`ясування на підставі яких виконавчих документів накладено вищевказані арешти, представником скаржника - адвокатом Дунас О.М. скеровано відповідні заяви до Галицького та Сихівського відділів державної виконавчої служби щодо надання матеріалів виконавчого провадження ВП 45370061, ВП 17806538, ВП 479 39347, ВП 44839196.

11 липня 2024 року заявник отримала копії відповідних постанов з системи ЄСВП, оскільки фізично, вищезазначені виконавчі провадження знищені за терміном зберігання.

Відтак, скаржнику стало відомо, що Постанова про накладення арешту ВП 45370061 від 04 грудня 2014 року, згідно наданих Галицьким відділом ДВС ЛМУЮ копій постанов наданих з ЄСВП, винесена з метою примусового виконання виконавчого листа № 2-205/11, від 29 серпня 2014 року виданого Шевченківським районним судом м. Львова, згідно якого стягнути з ОСОБА_3 1 807 281, 18 грн. в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції». Виконавчий лист повернуто 23 грудня 2014 року стягувачу. Арешт не знято.

Постанова про накладення арешту ВП 47939347 від 09 липня 2015 року, згідно наданих Галицьким відділом ДВС ЛМУЮ копій постанов наданих з ЄСВП, це арешт з метою примусового виконання повторно пред`явленого того ж виконавчого листа - № 2-205/11, від 29 серпня 2014 року виданого Шевченківським районним судом м. Львова згідно якого стягнути з ОСОБА_3 1 807 281, 18 грн. в користь ТзОВ " Фінансова компанія" Приватні інвестиції".

09 грудня 2015 року винесено знову ж таки постанову про повернення виконавчого документу стягувачу підстава, відсутність майна. Арешт теж не знято.

Постанова про накладення арешту ВП 17806538 від 04 березня 2010 року, згідно наданих Галицьким відділом ДВС ЛМУЮ копій постанов наданих з ЄСВП, арешт накладено з метою примусового виконання виконавчого листа № 2-2845 від 19 січня 2010 року, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 , та накладено 04 березня 2010 року і дане виконавче провадження завершене з підстав скасування заочного рішення суду на підставі якого було винесено вищезазначений виконавчий документ. Однак арешт не знятий.

Скаржник вважала, що вищезазначені постанови, якими накладено арешт на її майно придбане у 2024 році порушують її права як власника, а також її чоловіка, який не є боржником у цих провадженнях, а отже вона звертається із скаргою на дії виконавчої служби Галицького ВДВС ЛМУЮ з метою їх скасування.

Зазначає, що постанова про арешт майна боржника ВП 45370061 від 04 грудня 2014 року та ВП 47939347 від 09 липня 2015 року винесені з метою виконання одного і того ж виконавчого листа № 2-205/11, від 29 серпня 2014 року виданого Шевченківським районним судом м. Львова. Останній раз виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу завершене 09 грудня 2015 року.

З того часу стягувачем повторно виконавчий документ № 2-205/11, від 29 серпня 2014 року виданий Шевченківським районним судом м. Львова не пред`являвся.

Виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання до 09 грудня 2016 року. Тобто такі дії стягувача, що виконавчий лист не пред`являється 9 років до виконання, свідчить про відсутність його майнової зацікавленості і, в той же час, придбання в спільну сумісну власність нерухомого майна та неможливість ним розпоряджатись за відсутності реальних правових підстав існування арештів, які в даному випадку вичерпали свою забезпечувальну дію, порушують майнові права скаржниці щодо майна придбаного після спливу тривалого терміну часу з дня завершення останнього виконавчого провадження та ще у шлюбі з чоловіком, який не є боржником по жодному з перелічених проваджень.

Щодо ВП 17806538 з метою примусового виконання виконавчого листа № 2-2845 від 19 січня 2010 року, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 в користь Другої Львівської філії ВАТ «Кредобанк» 259 188,68 доларів США, то слід зазначити, що це виконавче провадження закінчене на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент винесення постанови ВП 17806538 від 12 квітня 2010 року про закінчення виконавчого провадження.

Відтак, державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ незаконно не знято арешт з усього майна боржника ОСОБА_3 .

Крім того, скаржник заявила клопотання про поновлення пропущеного строку на подання даної скарги, оскільки такий був пропущений з поважних причин, оскільки зазначених вище процесуальних документів виконавчої служби вона не отримувала, а її представник копії постанов державного виконавця отримала з системи АСВП лише 11 липня 2024 року, оскільки виконавче провадження ВП №44839136 знищене за терміном зберігання.

З врахуванням зазначених обставин просила:

визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції у м. Львові щодо не зняття арешту з усього майна боржника ОСОБА_4 , ( ІПН НОМЕР_1 ), накладеного постановами ВП 45370061 від 04 грудня 2014 року ВП 17806538 від 04 березня 2010 року, ВП 479 39347 від 09 грудня 2015 року;

зобов`язати державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції у м. Львові зняти арешти накладені постановами ВП 45370061 від 04 грудня 2014 року, ВП 17806538 від 04 березня 2010 року, ВП 47939347 від 09 грудня 2015 року на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 );

зобов`язати державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції у м. Львові вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) в реєстрі речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, накладених постановами державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ ВП 45370061 від 04 грудня 2014 року, ВП 17806538 від 04 березня 2010 року, ВП 479 39347 від 09 грудня 2015 року на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ).

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 07 лютого 2025 року поновлено строк звернення зі скаргою на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції у місті Львові, з участю заінтересованої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні ініціативи».

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції у місті Львові, з участю заінтересованої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні ініціативи» відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 Дунас Олеся Богданівна.

В апеляційній скарзі покликається на те, що у разі закінчення виконавчого провадження на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу виконавчої служби, повернення виконавчого документа стягувачу, до суду або іншого органу, який його видав, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження.

Всі постанови державних виконавців Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції у місті Львові щодо накладення арешту на її майно стосуються виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 2-205 про стягнення солідарно ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь Другої Львівської філії ВАТ «Кредобанк» 259 188.68 доларів США.

Акціонерне товариство «Кредобанк» повідомило про відсутність у неї боргових зобов`язань перед банком та відсутність інформації щодо передачі боргових зобов`язань ОСОБА_3 іншим фінансово-кредитним організаціям.

В матеріалах справи відсутні докази заміни кредитора з Акціонерного товариства «Кредобанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні ініціативи» та повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Подальше накладення арешту на майно ОСОБА_1 є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння своїм майном, що обмежує її права та позбавляє можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном.

Просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 Дунас О.М., на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» Цимбала В.І. на її заперечення перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 04 березня 2010 року заступником начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Титла І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №17806538) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2845, виданого 19.01.2010 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 в користь Другої Львівської філії ВАТ «Кредобанк» 259 188,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 2071005,44 грн. суми заборгованості за кредитним договором, 1700,00 грн. судового збору, 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 199,36 витрат пов`язаних з поміщення оголошення у пресі.

Заступником начальника Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Титла І.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 12 квітня 2010р (ВП №17806538) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2845, виданого 19.01.2010 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 в користь Другої Львівської філії ВАТ «Кредобанк» 259 188,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 2071005,44 грн. суми заборгованості за кредитним договором, 1700,00 грн. судового збору, 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 199,36 витрат пов`язаних з поміщення оголошення у пресі, оскільки заочне рішення від 17 грудня 2009 за позовом ВАТ «Кредобанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, тому рішення суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа скасовано, тому виконавче провадження слід закінчити, виконавчий лист скерувати до Шевченківського районного суду м. Львова.

Старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Яремчуком А.Т. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2014 року (ВП №45370061) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-205/11, виданого 29 серпня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 1 807 281,19 грн. в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Яремчуком А.Т. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження від 04 грудня 2014 року (ВП №45370061) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-205/11, виданого 29 серпня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 1 807 281,19 грн. в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Яремчуком А.Т. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23 грудня 2014 року (ВП №45370061) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-205/11, виданого 29.08.2014 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 1 807 281,19 грн. в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо було б звернути стягнення в погашення заборгованості за виконавчим документом та заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Мельник А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 30 червня 2015 року (ВП №47939347) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-205/11, виданого 29.08.2014 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 1807281,19 грн. в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» залишку заборгованості за кредитним договором.

Державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Мельник А.А. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження від 09 липня 2015р (ВП №47939347) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-205/11, виданого 29 серпня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 1 807 281,19 гривень в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» залишку заборгованості за кредитним договором.

Державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Мельник А.А. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 09 грудня 2015 р (ВП №47939347) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-205/11, виданого 29 серпня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 1 807 281,19 гривень в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» залишку заборгованості за кредитним договором, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення згідно даного виконавчого документа, і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. При цьому частиною 5 цієї ж статті встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Підстави закінчення виконавчого провадження передбачені у ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону, яка діяла на момент прийняття рішення. Серед цих підстав відсутня така як повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури,закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документ до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зняття арешту усього майна (коштів) боржника або його частини, такими підставами є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Таким чином, Державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Мельник А.А. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження від 09 липня 2015 (ВП №47939347) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-205/11, виданого 29.08.2014 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 1 807 281,19 грн. в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» залишку заборгованості за кредитним договором.

Державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Мельник А.А. у грудні 2015 (при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу), а також постанов про скасування арешту не виносили правомірно, оскільки це прямо заборонено нормою закону.

Дана позиція узгоджується Верховним Судом у своїй практиці, зокрема, у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17 від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09 від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17), у справі №2-4682/11 від 25 червня 2025 року у яких зазначено, що державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки зняття арешту з майна боржника пов`язується саме із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

У постанові від 14 травня 2025 року у cправі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

-у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

-у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Встановивши, що виконавчі листи були повернені стягувачу 09 грудня 2015 р на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення, боржник ОСОБА_1 не в повному обсязі виконала рішення суду і за нею рахується заборгованість на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» в сумі 1 807 281,19 гривень, яке стало підставою для відкриття виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт майна; не довела відсутність майнових претензій з боку стягувача, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

В суді апеляційної інстанції представник ТзОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» - Цимбал В.І. підтвердив наявність у Товариства майнового інтересу щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 яка не є списаною чи прощеною, а тому задоволення даної скарги не відповідає їхнім інтересам.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавче провадження не перебуває на примусовому виконанні, а матеріали виконавчого провадження знищені, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, адже законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.