ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/252/25

Головуючий у першій інстанції Булига Н. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1146/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді Мамонової О.Є.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Бобровицька міська об`єднана територіальна громада в особі Бобровицької міської ради Чернігівської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Бобровицька державна нотаріальна контора Чернігівської області,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бобровицької міської об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради Чернігівської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок,-

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бобровицької міської об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради Чернігівської області, зазначивши третіми особами ОСОБА_2 та Бобровицьку державну нотаріальну контору Чернігівської області, в якому просив:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , видане 06.11.2000 виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області на підставі рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області №81 від 18.10.2000;

- скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок по 1/2 частині за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в реєстровій книзі № 2 за реєстром № 258.

Позов обґрунтовував тим, що він з моменту свого народження та до 09.01.1992 разом зі своїми батьками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проживав у будинку по АДРЕСА_1 , який мав статус колгоспного двору. З реєстрації в будинку він знімався в період навчання та проходження військової служби.

Вказував, що він та його батьки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мали право на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по 1/3 частині кожний як члени двору, які до 15.04.1991 не втратили право на частку в його майні. Його брат ОСОБА_2 був виписаний з будинку 22.09.1986 та проживав за іншою адресою.

Після смерті батьків позивач при оформленні спадкових прав на житловий будинок виявив свідоцтво про право власності на спірний будинок, видане виконавчим комітетом Петриківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області на підставі рішення №81 від 18.10.2000, відповідно до якого власниками будинку є лише його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 його частині.

Зазначене свідоцтво про право власності на житловий будинок позивач вважає незаконним та таким, що порушує його права, оскільки при його видачі не було враховано його права власності на частину будинку. При цьому, під час дослідження документів, на підставі яких було видано оскаржуване свідоцтво, у протоколі засідання та у рішенні виконавчого комітету Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області від 18.10.2000 було виявлено відсутність рішення №81 про передачу у власність житлового будинку батькам позивача та видачу свідоцтва про право власності на будинок.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17.04.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 , видане 06.11.2000 виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області на підставі рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області №81 від 18.10.2000, та скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок по 1/2 частині за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в реєстровій книзі №2 за реєстром №258.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Бобровицького районного суду від 27 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати дійсним свідоцтво на право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , видане по 1/2 частці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; видати свідоцтво на право власності на будинок його батьків і завірити печаткою суду належним чином для подальшого оформлення спадщини, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин, що мають істотне значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що реєстрація місця проживання позивача у справі, його брата ОСОБА_1 , у будинку батьків не надає права власності на нерухоме майно. Брат з дружиною та її дочкою фактично за місцем реєстрації у будинку батьків не проживали, оскільки переїхали на постійне місце проживання в с. Нова Басань, де позивачу надали колгоспний будинок.

Заявник вказує, що в свою чергу він не втрачав зв`язок з домогосподарством батьків за діючим на той час законодавством, а тому теж має право на частку у колгоспному дворі на рівні з іншими. Зазначає, що жив з батьками з моменту свого народження, потім мав періоди навчання, проходив військову службу, службу в органах внутрішніх справ, при цьому увесь цей час постійно приїздив до батьків і допомагав у догляді за домогосподарством, обробляв город, доглядав худобу, здійснював ремонтні роботи у будинку, господарських будівлях, проводив комунікації до будинку, придбавав та встановлював технічні прилади для обслуговування будинку. В свою чергу, позивач після смерті батьків, забрав з будинку всі документи та перешкоджає йому у доступі до будинку, городу, будинок здає в оренду іншим людям.

Наголошує, що судом не було перевірено та взято за фактичну обставину твердження позивача про зняття заявника з місця реєстрації у 1986 році і, як наслідок, втрату права на частку у домоволодінні, а також не з`ясовано, що за процедурою спадкування вони з братом мають успадкувати батьківський будинок в рівних частинах.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Зміст відзиву зводиться до повторного викладу змісту позовної заяви. Позивач вказує, що заявник не зазначає підстав незаконності оскаржуваного рішення суду та порушення норм матеріального і процесуального права, а лише викладає свою біографію.

Указує, що право заявника на частку у спадщині ніким не оспорюється, частки у спадщині після смерті батьків між спадкоємцями за законом є рівними, а позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає, що станом на 15.04.1991 рік він, як член колгоспного двору, має право на 1/3 частину домоволодіння, а тому свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане лише відносно батьків, є незаконним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення суду першої інстанції, пояснення позивача ОСОБА_1 , який наполягав на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 15.04.1991 ОСОБА_1 мав частку у житловому будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , а тому свідоцтво про право власності на даний житловий будинок від 06.11.2000 видане виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області з порушенням норм діючого законодавства та є таким, що порушує право власності позивача на зазначений житловий будинок.

Однак таких висновків районний суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Судом у справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 та третя особа у справі ОСОБА_5 є синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 34, 77).

Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 06.11.2000, виданого виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області на підставі його рішення №81 від 18.10.2000, в цілому житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 1/2 частина, ОСОБА_4 1/2 частина на праві приватної власності (а.с. 9, 12, 61).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 410221791 від 29.01.2025 відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 відсутні (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (а.с. 35, 36).

Після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Бобровицькою державною нотаріальною конторою заведено спадкові справи №190/2023 та №191/2023 згідно з поданими спадкоємцями за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявами (а.с. 37-38, 63-64).

12.12.2023 КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради на вказаний будинок виготовлено технічний паспорт на житловий будинок (а.с. 16-20).

Згідно з довідкою Петрівського старостинського округу Бобровицької міської ради Чернігівської області від 09.12.2024 №32855/с-07-19-2024 станом на 15.04.1991 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , проживали і були прописані: ОСОБА_3 - дата прописки 22.09.1976, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 дата прописки 16.08.1978, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 дата прописки 15.05.1990, вибув 09.01.1992 (а.с. 21).

Відповідно до довідок №868 та №870 КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради від 20.12.2023 житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - по 1/2 частині за кожним на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 06.11.2000 виконавчим комітетом Петрівської сільської ради №81 від 18.10.2000 і записано до реєстрованої книги 2 за реєстровим №258 (а.с. 11, 13).

З виписки з погосподарської книги, виданої Петрівським старостинським округом Бобровицької міської ради Чернігівської області від 23.01.2024 №1812/с-01-10-2024, за даними погосподарської книги №4 за 1991-1995 роки ОСОБА_3 дійсно був головою домогосподарства, розташованого за адресою АДРЕСА_1 ; зареєстровані: ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_1 син, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 онука зареєстровані 02.09.1991 (а.с. 22, 24-28).

Згідно з довідкою Петрівського старостинського округу Бобровицької міської ради Чернігівської області від 23.01.2024 №1809/с-07-17-2024 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . На день його смерті за вищевказаною адресою була зареєстрована (прописана) та проживала дружина померлого ОСОБА_4 (а.с. 23)

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

За статтею 126 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У цій справі встановлено, що брати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями майна померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким за життя на праві приватної власності по 1/2 частині кожному належав житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 06.11.2000, виданого виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області на підставі його рішення №81 від 18.10.2000.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсним вказане вище свідоцтво про право власності на жилий будинок, посилаючись на те, що він нарівні з батьками мав право на 1/3 частину цього будинку як член колгоспного двору. При цьому позивач заперечує наявність такого права у свого брата ОСОБА_2 , вказуючи, що останній його втратив знявшись з реєстрації у 1986 році.

У свою чергу, ОСОБА_2 наполягає на законності та дійсності оскаржуваного свідоцтва про право власності на жилий будинок, вказує, що зв`язок з житловим будинком не втрачав, уважає, що вони з братом у порядку спадкування мають право на 1/2 частину будинку кожен.

Тобто, фактично між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо розміру часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 .

Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до Закону, має право й зобов`язаний визначати суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинне відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17, від 09 лютого 2021 року у справі №635/4741/17).

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №910/15792/20).

Задля остаточного вирішення спору і захисту порушеного права за результатами судового розгляду справи сторонами в судовому процесі мають бути саме сторони у спірних матеріальних правовідносинах, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 39 постанови від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 зазначила, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 єдиним відповідачем визначив Бобровицьку міську об`єднану територіальну громаду в особі Бобровицької міської ради Чернігівської області, проте, з огляду на викладені вище обставини, оскаржуване рішення суду безпосередньо стосується прав, інтересів ОСОБА_2 , який залучений до справи, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням самого позивача (ст. 51 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Із викладеного вище вбачається, що вирішення позову по суті щодо оскаржуваного свідоцтва про право власності на житловий будинок та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок безпосередньо стосується прав, законних інтересів та обов`язків ОСОБА_2 , однак зазначене районний суд залишив поза увагою, останній до участі у справі як належний співвідповідач не був залучений. В свою чергу апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості вирішувати питання про їх права та обов`язки шляхом ухвалення нового рішення.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц ) пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39).

За усталеним висновком Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц відповідно, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17, від 01.04.2020 у справі № 520/13006/17, від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) 29.08.2019 у справі № 642/6181/16-ц).

Установивши, що ОСОБА_1 пред`явив цей позов лише до Бобровицької міської об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради Чернігівської області, не залучивши до участі у справі ОСОБА_2 , з яким існує спір щодо розміру часток у праві власності на спірний будинок, в якості співвідповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити саме з таких підстав, оскільки ці вимоги не можуть розглядатися без залучення до участі належного за таким позовом відповідача.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставин по суті спору не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову. Позов у справі за відсутності належного відповідача, співвідповідача не міг бути вирішений по суті відповідно до закону незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався.

Разом з тим, зазначені обставини не перешкоджають позивачу звернутися до суду з позовом до належних відповідачів відповідно до вимог процесуального закону.

Апеляційним судом не розглядаються вимоги апеляційної скарги про визнання дійсним свідоцтва на право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виданого по 1/2 частці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та видачу свідоцтво на право власності на будинок батьків, завіреного печаткою суду належним чином для подальшого оформлення спадщини, так як в силу приписів ч.6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17.04.2025 - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги із позивача на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, понесені ним за апеляційний розгляд справи в сумі 1 816,80 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Бобровицької міської об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради Чернігівської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) 1816 грн 80 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 08.09.2025.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В. Шитченко