ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 760/14237/22

провадження № 61-16660св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Департамент патрульної поліції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду

м. Києва, в складі судді Ішуніної Л. М., від 03 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Мазурик О. Ф.,

Желепи О. В., Немировської О. В., від 12 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що 25 березня 2019 року вона була прийнята на посаду оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції.

3. Наказом Департаменту патрульної поліції від 24 травня 2022 року позивачку звільнено із займаної посади на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогул.

4. Позивачка вважає наказ про своє звільнення протиправним, прийнятим з порушенням порядку процедури проведення службового розслідування, оскільки на робочому місці протягом березня-травня 2022 року вона була відсутня з поважних причин. Перебуваючи з лютого 2022 року у м. Маріуполі, після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, повідомила про своє місцезнаходження безпосереднього керівника. Їй зателефонували з роботи та поцікавились чи може вона виїхати з міста, оскільки евакуація співробітників організовуватись не буде, на що вона повідомила, що виїхати не має можливості через ситуацію в місті, вуличні бої та відсутність залізничного чи будь-якого іншого транспортного сполучення.

5. Лише 28 травня 2022 року їй вдалося виїхати з м. Маріуполя на підконтрольну Україні територію, про що вона повідомила відділ кадрів, проте в ході розмови дізналась що її вже звільнили з роботи за прогул.

6. 13 червня 2022 року вона приїхала до м. Вінниці, де зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа, а 17 червня 2022 року з нею зв`язався представник Департаменту патрульної поліції та запросив на співбесіду в

м. Київ з приводу поновлення на роботі.

7. 22 червня 2022 року вона приїхала на співбесіду та проходження поліграфу, після чого їй повідомили, що після закінчення перевірки з нею зв`яжуться, проте станом на дату звернення до суду з цим позовом вона не отримувала жодних повідомлень від відповідача.

8. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 24 травня 2022 року №799 о/с в частині її звільнення із займаної посади оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного;

- поновити її на посаді оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції з 25 травня 2022 року;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з

25 травня 2022 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

9. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня

2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції

від 24 травня 2022 року № 799 о/с по особовому складу в частині звільнення по Управлінню патрульної поліції в Донецькій області ОСОБА_1 , оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції з

24 травня 2022 року.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 295 954,80 гривень та витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 12 000 грн.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішення суду допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі та присудження виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

10. Рішення суду мотивоване тим, що на момент повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України

ОСОБА_1 перебувала у м. Маріуполі, яке з першого дня перебувало під масованими обстрілами, та в якому велись активні бойові дії, тобто існувала постійна небезпека для життя і здоров`я позивачки, що є поважною причиною відсутності її на роботі.

11. Суд врахував пояснення позивачки, про те, що вона не мала можливості виїхати з міста до 28 травня 2022 року у зв`язку з активними бойовими діями, відсутністю зв`язку та будь-яких комунікацій у місті, на противагу чому, відповідач не надав доказів, що ним вжито заходів для безпечної евакуації працівників з міста.

12. В актах про відсутність на робочому місці відповідач зазначив, що позивачка відсутня на робочому місці по вул. Перфецького, 19 у м. Львові, однак доказів, що ОСОБА_1 була повідомлена про нову адресу свого робочого місця суду не надано.

13. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідач звертався до позивачки з приводу надання пояснень причин відсутності на роботі.

14. Доказів на підтвердження того, що 03 травня 2022 року

ОСОБА_1 було надіслано виклик з пропозицією прибути до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції для надання пояснень щодо обставин вчинення дисциплінарних проступків, про що зазначено у доповідній записці, яка стала підставою для звільнення позивачки, відповідачем надано не було.

15. Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про незаконність наказу відповідача про звільнення позивачки за прогул без поважних причин відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 295 954,80 грн, який обрахований згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

16. При цьому суд також зазначив, що продовження строку для звернення до суду за захистом порушеного права, встановленого статтею 233 КЗпП України, унормовано пунктом 1 глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України, а тому позивачка не повинна обґрунтовувати поважність причин пропуску строку для вирішення трудового спору, як і подавати таку заяву, оскільки цей строк продовжений на строк дії карантину в силу закону.

17. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу (правову) допомогу, районний суд врахував критерії співмірності понесених позивачкою витрат зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, реальність таких витрат та розумність їхнього розміру, в результаті чого дійшов висновку про компенсацію ОСОБА_1 12 000 грн із заявлених 30 000 грн.

18. Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 рокуапеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишено без задоволення, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року залишено без змін. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000 грн.

19. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, врахувавши, що при звільненні працівника на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України необхідним є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Натомість у розглядуваній справі встановлено поважні причини відсутності

ОСОБА_1 на робочому місці, що свідчить про відсутність прогулу та наявність правових підстав для скасування наказу про звільнення

ОСОБА_1 , поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

20. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу (правову) допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, суд врахував, що законом не передбачено стягнення витрат за написання та подання заяви про відшкодування таких витрат.

21. Оскільки в єдине судове засідання у Київському апеляційному суді, яке відбулось 12 листопада 2024 року, представник ОСОБА_1 не з`явився, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявлених витрат за участь у судових засіданнях апеляційного суду.

22. Щодо написання та подання відзиву на апеляційну скаргу, вартість якого згідно з актом наданих послуг становить 16 000 грн, суд врахував заперечення відповідача, який вказував на неспівмірність заявленого розміру зі складністю справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

23. У касаційній скарзі Департамент патрульної поліції просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

24. У грудні 2024 року Департамент патрульної поліції подав касаційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня

2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада

2024 року.

25. Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у січні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

26. Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

27. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 572/2944/16, від 11 березня 2020 року у справі

№ 459/2618/17, від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20,

від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20, від 25 січня 2023 року у справі № 734/2607/20, від 23 серпня 2023 року у справі № 750/2698/22, від 05 жовтня 2023 року у справі № 671/2022/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

28. Касаційна скарга мотивована тим, що суди обмежились встановленням факту перебування позивачки в м. Маріуполь станом на 24 лютого 2022 року як поважної причини відсутності на роботі, при цьому не надали оцінки тому факту, що інші працівники управління патрульної поліції у Донецькій області продовжували виконання посадових (функціональних) обов`язків за межами

м. Маріуполя.

29. Також вважає, що стягнутий судом першої інстанції розмір витрат на професійну правову допомогу в сумі 12 000 грн не відповідає складності справи та обсягу наданих адвокатських послуг.

Доводи особи, яка подала відзив касаційну скаргу

30. У січні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Руденко А. О. подав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, посилаючись на те, що наведені Департаментом патрульної поліції підстави касаційного оскарження судових рішень стосуються правовідносин, які є відмінними від тих, що склалися у розглядуваній справі.

31. Вважає, що роботодавець займався власною евакуацією, поінформувавши працівників про необхідність самостійної евакуації з

м. Маріуполя.

32. Звертає увагу, що ОСОБА_1 після того, як виїхала на підконтрольну Україні територію відразу повідомила про це роботодавця.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

33. Наказом Департаменту патрульної поліції від 18 березня 2019 року

№ 186 о/с ОСОБА_1 прийнято на посаду оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції. Робоче місце позивачки було розташоване у м. Маріуполі.

34. 24 травня 2022 року наказом № 799 о/с ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 24 травня 2022 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (прогул, в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин).

35. Підставою для прийняття зазначеного наказу стала доповідна записка заступника начальника управління - начальника відділу чергової служби Управління патрульної поліції в Донецькій області Лямцева О. С. від 03 травня 2022 року № 13/41/37/03-2022.

36. Зі змісту вказаної записки вбачається, що до ОСОБА_2 надійшов рапорт інспектора відділу кадрового забезпечення УПП в Донецькій області ДПП про те, що у період з 25 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року, а також з 02 травня 2022 року по 03 травня 2022 року були відсутні на робочому місці без поважних причин окремі працівники, в тому числі, оператор комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1.

37. За фактом відсутності працівників старшим інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Донецькій області ДПП старшим Хоружим С. В. у присутності заступника начальника управління - начальника відділу чергової служби УПП в Донецькій області ДПП

Лямцева О. С., начальника сектору озброєння УПП в Донецькій області ДПП Волковського В. В. та поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області ДПП Ціренщикова С. С. складені акти про відсутність на службі працівників, в тому числі, ОСОБА_1 за кожен день відсутності у період з 25 по 29 квітня 2022 року, а також з 02 по 03 травня 2022 року.

38. Відповідно до актів про відсутність на робочому місці в умовах дії воєнного стану оператор комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1. від 25 квітня

2022 року, 26 квітня 2022 року, 27 квітня 2022 року, 28 квітня 2022 року,

29 квітня 2022 року, 02 травня 2022 року та 03 травня 2022 року була відсутня на робочому місці без поважних причин з 09-00 год. до 18-00 год. у приміщенні Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, розташованого за адресою: вул. Перфецького, 19, м. Львів.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

39. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

40. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення

41. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

42. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

43. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

44. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

45. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

46. У статтях 43-46 Конституції України передбачено основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю.

47. Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

48. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

49. В указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (пункт 5 частини першої статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

50. Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

51. Згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022

№ 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

52. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

53. Відповідно до пункту 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

54. Таким чином, норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. При цьому інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

55. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).

56. У статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

57. Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт

2 частини першої статті 147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності.

58. Згідно з статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

59. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

60. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

61. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (див. постанову Верховного Суду від 06 березня

2018 року у справі № 235/2284/17, постанову Верховного Суду України

від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).

62. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі (див. постанови Верховного Суду

від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17, від 11 квітня 2024 року у справі № 127/29246/22).

63. У постанові Верховного Суду від 06 червня 2024 року у справі

№ 367/569/23 викладено такий висновок: «Зважаючи на ситуацію на території України, працівники, які не виходять на роботу внаслідок обставин, пов`язаних з бойовими діями, або ті, які не мають змоги виходити на роботу у зв`язку з небезпекою для життя і здоров`я, не підлягають автоматичному звільненню чи, наприклад, за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Це обумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я таких працівників та їх сімей і вважається як відсутність на роботі з поважних причин. Якщо з таким працівником відсутній зв`язок, до з`ясування причин і обставин його відсутності за ним зберігаються робоче місце та посада, трудові відносини не припиняються, однак час таких неявок не зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, та у загальному випадку не підлягає оплаті».

64. У розглядуваній справі суди попередніх інстанцій встановили, що:

- ОСОБА_1 працювала в Управлінні патрульної поліції Донецької області Департаменту патрульної поліції на посаді оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення та її робоче місце знаходилось у м. Маріуполі;

- на момент початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України у лютому 2022 року позивачка перебувала у

м. Маріуполі, в якому розпочались активні бойові дії та існувала реальна небезпека для життя і здоров`я громадян;

- з огляду на відсутність зв`язку, комунікацій, цивільного транспортного сполучення з м. Маріуполем, а також масовані обстріли, виїхати безпечно із міста до 28 травня 2022 року ОСОБА_1 не мала можливості;

- доказів організації відповідачем заходів щодо безпечної евакуації працівників з м. Маріуполя матеріали справи не містять;

- доказів інформування роботодавцем працівника, про те, що її робоче місце розташоване у м. Львові, матеріали справи не містять;

- в добровільному порядку відповідач не поновив трудових прав ОСОБА_1 .

65. З огляду на встановлені судами обставини, Верховний Суд погоджується з висновком про наявність поважних причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці та незаконність її звільнення за прогул.

66. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі

№ 572/2944/16, від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17,

від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20, від 25 січня 2023 року у справі № 734/2607/20,

від 23 серпня 2023 року у справі № 750/2698/22, від 05 жовтня 2023 року у справі № 671/2022/22, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

67. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija

v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

68. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

69. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.

70. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в апеляційному порядку не оскаржувалось, касаційна скарга також не містить відповідних доводів, а тому законність та обґрунтованість судових рішень у вказаній частині відповідно до вимог статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядається.

Щодо вирішення судами питання про розподіл судових витрат

71. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

72. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

73. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті

133 ЦПК України).

74. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

75. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

76. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).

77. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

78. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

79. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

80. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

81. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

82. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

83. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

84. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

85. Встановлено, що у справі, яка переглядається, в суді першої та апеляційної інстанцій інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат

Руденко А. О. на підставі договору № 19/09/22 про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Щиглов і Партнери» в особі партнера Руденка А. О., відповідно до якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, адвокатське об`єднання в особі його адвокатів та співробітників зобов`язується надати клієнту визначені цим договором юридичні послуги (правову допомогу) щодо захисту інтересів, прав та свобод у судовій справі щодо поновлення клієнта на посаді оператора комп`ютерного набору ІІ категорії відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (пункт 1.1. договору).

86. Відповідно до пункту 5.1 договору плата за наданні адвокатським об`єднанням послуги за цим договором встановлюється відповідно до виставлених останнім актів наданих послуг згідно переліку вартості послуг зазначених у додатку № 1, що є невід`ємною частиною даного договору.

87. Згідно з Актом № 1 наданих послуг від 11 січня 2023 року, підписаним між адвокатським об`єднанням «Щиглов і Партнери» в особі партнера

Руденка А. О. та ОСОБА_1 , в суді першої інстанції були надані такі юридичні послуги, передбачені договором: написання та подання позовної заяви - 8 год. - 16 000 грн; написання та подання клопотання про витребування доказів - 2 год. - 4 000 грн; написання та подання відповіді на відзив - 2 год. - 4 000 грн; написання та подання заяви про поновлення строку на подання позову - 1 год. - 2 000 грн; написання та подання заяви про відшкодування витрат за надану професійну правничу допомогу - 3 год. - 6 000 грн. Сторони погодили, що загальна вартість наданих адвокатським об`єднанням юридичних послуг за договором № 19/09/22 від 19 вересня 2022 року становить 30 000 грн.

88. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі

№ 922/1964/21).

89. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі

№ 904/4507/18).

90. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, результат розгляду справи, підстави задоволення позовних вимог, характер наданих послуг, а також те, що надані адвокатом послуги охоплюються загальною діяльністю адвоката, як представника у справі, з урахуванням заяви відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, дійшов обґрунтованого висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах перегляду цієї справи в суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн із заявлених 30 000 грн.

91. Доводів щодо неправильного розміру витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, касаційна скарга не містить, а позивачка постанову апеляційного суду в цій частині не оскаржує.

Щодо вирішення Верховним Судом питання про розподіл судових витрат

92. У січні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Руденко А. О. подав заяву про відшкодування витрат за правничу допомогу в суді касаційної інстанції в розмірі 22 000 грн.

93. Згідно з Актом № 3 наданих послуг від 17 вересня 2024 року, підписаним між Адвокатським об`єднанням «Щиглов і Партнери» в особі партнера

Руденка А. О. та ОСОБА_1 , в суді касаційної інстанції були надані такі юридичні послуги передбачені договором: написання та подання відзиву на апеляційну скаргу - 10 год. (20 000 грн); написання та подання заяви про відшкодування витрат за надану професійну правничу допомогу - 1 год.

(2 000 грн). Сторони договору погодили, що загальна вартість наданих юридичних послуг становить 22 000 грн.

94. У лютому 2025 року Департамент патрульної поліції подав заперечення на заяву про відшкодування витрат за надану професійну правничу допомогу, вважаючи, що заявлена до відшкодування сума є завищеною, не відповідає критерію обґрунтованості та комплексу наданих адвокатських послуг.

95. У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі

№ 910/9714/22 міститься висновок про те, що заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.З огляду на, що подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору.

96. Враховуючи характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом (написання відзиву), Верховний Суд дійшов висновку про можливість компенсувати за рахунок Департаменту патрульної поліції витрати

ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у зв`язку із касаційним переглядом справи в у розмірі 4 000 грн.

97. Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргуДепартаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

2. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

3. Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 4 000 грн на відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу під час касаційного провадження.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович