КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/3781/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7662/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Саліхова В.В., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ковбасюк О.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Чмирук Олександр Валерійович, Бовбалан Надія Ростиславівна , Тюріна Валерія Броніславівна , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кошарний Олександр Вікторович про визнання договорів дарування та договорів купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року представник позивача ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив:

- визнати недійсним договір дарування 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 20 грудня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.B., зареєстрований в реєстрі за № 3051 та в порядку застосування наслідків недійсності правочину скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проведену на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3051;

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки загальною площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0007, посвідчений 20 грудня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3052 та в порядку застосування наслідків недійсності правочину скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку загальною площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0007, проведену на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3052;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1686 га, кадастровий номер - :02:002:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений 20 грудня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3053 та в порядку застосування наслідків недійсності правочину скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1686 га, кадастровий номер - :02:002:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , проведену на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3053;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 06 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., зареєстрований в реєстрі за № 3319 та в порядку застосування наслідків недійсності правочину скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проведену на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 3319;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянка загальною площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0007, посвідчений 11 липня 2023 року приватним нотаріусом

Київського міського нотаріального округу Тюріною В.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1316 та в порядку застосування наслідків недійсності правочину скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0007, проведену на підставі договору купівлі-продажу,

посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Тюріною В.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 1316;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1686 га, кадастровий номер - :02:002:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений 11 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тюріною В.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1319 та в порядку застосування наслідків недійсності правочину скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1686 га, кадастровий номер - :02:002:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , проведену на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тюріною В.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 1319;

- стягнути з відповідачів на користь позивача ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» суму сплаченого судового збору в розмірі 16 104,00 грн. (т. 1 а. с. 1-4, т. 2 а. с. 52-58).

Позов мотивовано тим, що 22 липня 2021 року між ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» та ТОВ «САТ АГРО» було укладено договори фінансового лізингу № 210722-1/ФЛ-Ю-С та № 210722-2/ФЛ-Ю-С, відповідно до умов яких позивач передав ТОВ «САТ АГРО» у платне користування на умовах фінансового лізингу майно, зазначене у специфікаціях до договору, а ТОВ «САТ АГРО» зобов`язалось прийняти майно (предмет лізингу) та своєчасно сплачувати періодичні лізингові платежі у порядку та строки, передбачені такими договорами.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за укладеними договорами лізингу 26 липня 2021 року між ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 210726-11/11, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати перед позивачем за виконання ТОВ «САТ АГРО» зобов`язань за договорами фінансового лізингу від 22 липня 2021 року № 20722-1/ФЛ-Ю-С та № 20722-2/ФЛ-Ю-С у повному обсязі.

ТОВ «САТ АГРО» зобов`язання за договорами лізингу щодо сплати лізингових платежів виконувало не в повному обсязі, внаслідок чого ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» звернулось до Господарського суду Київської області з позовами про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі № 911/1898/22 за позовом ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» до ТОВ «САТ АГРО», ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості.

Крім того, ухвалою Господарського суду Київської області від 23 листопада 2022 року було відкрито провадження по справі № 911/2390/22 за позовом ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» до ТОВ «САТ АГРО», ОСОБА_1 , ТОВ «Світ Агротехніки» про солідарне стягнення заборгованості.

Відповідно до ухвал Господарського суду Київської області від 14 грудня 2022 року та від 25 січня 2023 року ОСОБА_1 про дату та час судових засідань у справі № 911/1898/22 була повідомлена належним чином.

В ухвалах Господарського суду Київської області від 21 грудня 2022 року та від 25 січня 2023 року також зазначено, що ОСОБА_1 про дату та час судових засідань по справі № 911/2390/22 була повідомлена належним чином.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважав, що ОСОБА_1 була обізнана про хід розгляду Господарським судом Київської області справ № 911/1898/22 та № 911/2390/22, розуміла наслідки прийняття судом рішень про стягнення заборгованості та свій обов`язок щодо їх виконання.

Разом із цим, у березні 2023 року позивачу стало відомо, що у грудні 2022 року ОСОБА_1 було укладено низку правочинів, за якими вона відчужила належне їй на праві власності нерухоме майно своїй матері - ОСОБА_2 .

Так, 22 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 1/2 частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3051, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 належну їй 1/2 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, 22 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3052, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 належні їй житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :02:002:0007, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 .

Крім того, 22 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3053, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 належну їй земельну ділянку площею 0,1686 га, кадастровий номер :02:002:0008, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою АДРЕСА_3 .

Позивач стверджував, що зазначені вище договори дарування вчинені ОСОБА_1 з метою ухилення від виконання майбутніх судових рішень та без наміру створення правових наслідків, обумовлених такими договорами, оскільки вони були укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після відкриття проваджень у справах господарського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

При цьому ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що вказує на перебування у прямих зв`язках.

Вказане свідчить про те, що дії сторін договорів дарування були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання, шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судових рішень Господарського суду Київської області по справах № 911/1898/22 та № 911/2390/23 про стягнення грошових коштів.

В подальшому, ОСОБА_2 06 липня 2023 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бовбалан Н.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 3319, відчужила на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 .

Також, 11 липня 2023 року на підставі договорів купівлі-продажу, укладених ОСОБА_2 із ОСОБА_4 , останній набув у власність: житловий будинок АДРЕСА_3 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0007, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, площею 0,1686 га, кадастровий номер :02:002:0008 за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 1-4, т. 2 а.с. 52-58).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву (т. 2 а.с. 140-143).

13 липня 2023 року і 16 жовтня 2023 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Терещенко О.М. було подано до суду відзиви на позовну заяву, у яких остання просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Представник, зазначила, що за умовами оспорюваних договорів підтвердженням прийняття дарунку є прийняття ОСОБА_2 примірнику такого договору. За заявами ОСОБА_2 зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, які є дарунками за оспорюваними договорами дарування. Дана обставина безпосередньо підтверджена позивачем інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта № 326121066 від 17 березня 2023 року. Таким чином, ОСОБА_7 прийняла дарунки (нерухоме майно), та набула право власності на таке нерухоме майно, а отже, настали правові наслідки, визначені спірними договорами дарування, а саме: майно передано обдарованому у власність та прийнято ним. Спірні договори дарування є виконаними. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 201/2832/19, у разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Ознака вчинення правочину лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-19714, з якою погодився Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц та від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц. З огляду на зазначене, до спірних правовідносин не може бути застосована ст. 234 ЦК України, оскільки спірні договори дарування не є фіктивними, укладені з метою реального настання правових наслідків, що обумовлені договорами дарування, та такі договори є виконаними, з огляду на передання дарувальником майна у власність та прийняття обдарованим таких дарунків. Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 посилається на те, що позивачем не зазначено, у чому полягає порушення, невизнання або оспорювання його права відповідачами та яким чином факт укладення спірних договорів порушив права позивача, який не є стороною спірних договорів дарування. Крім того, позивач взагалі не навів обставин, з якими законодавець пов`язує можливість визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, не зазначив підстав недійсності (т. 2 а.с. 1-4, 153-155).

13 жовтня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., у яких нотаріус зазначила, що при посвідченні нею договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 , укладеного 06 липня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , нею були виконані всі вимоги, встановлені чинним законодавством для такого роду правочинів, зокрема, перевірено відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що сформовані відповідні інформаційні довідки. Оскільки інформації, яка б свідчила про наявність будь-яких заборон щодо відчуження вищезазначеної квартири нею не було виявлено, законні та обґрунтовані підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії були відсутні. Крім того, продавцем квартири ОСОБА_2 їй було повідомлено про відсутність судових спорів щодо відчужуваної квартири, а також про те, що договір купівлі-продажу не порушує прав третіх осіб, обтяжень та будь-яких прав у третіх осіб щодо квартири немає (т. 2 а.с. 151).

31 жовтня 2023 року представником позивача Філіпчук Н.М. надано до суду письмові пояснення по суті справи, в яких представник підтримала позовні вимоги в повному обсязі (т. 2 а.с. 199-205).

01 листопада 2023 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Піхотним М.Д. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позову. У відзиві представник посилається на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 , вказуючи на те, що останній є добросовісним набувачем за оспорюваним договором купівлі-продажу, а також на те, що позивачем не наведеного жодного обґрунтування підстав визнання такого правочину недійсним (т. 2 а.с. 212-216).

12 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Антоненком А.В., у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 , вказуючи на те, що позивачем не доведено, що ОСОБА_1 була обізнана про наявність заборгованості ТОВ «САТ АГРО» перед ТОВ «Бест Лізинг» за відповідними договорами лізингу та про наявність позовів про стягнення з неї суми заборгованості на користь ТОВ «Бест Лізинг», а також про відкриття судом проваджень по таких позовах. Вказане свідчить про те, що позивачем не доведено протиправної поведінки ОСОБА_1 при укладенні з ОСОБА_2 договорів дарування нерухомого майна. Для того, щоб передбачати негативні наслідки у випадку примусового виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, перш за все, необхідно мати відомості про наявність заборгованості та відповідного судового рішення, при примусовому виконанні якого можливе звернення стягнення на належне відчужувачу нерухоме майно. Водночас, діючим законодавством не передбачено заборону на укладання договорів дарування між близькими родичами. Щодо укладання 11 липня 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_3 , представник зазначив, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були обізнані про судові справи відносно стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «Бест Лізинг» та про позовну заяву щодо визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок, які було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , та про намагання ТОВ «Бест Лізинг» забезпечити зазначений позов. Окремо представник зазначив, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем житлового будинку АДРЕСА_3 та земельних ділянок з кадастровими номерами :02:002:0007 та :02:002:0008, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності на вказані об`єкти нерухомого майна він набув в порядку, визначеному чинним законодавством України. На момент укладання відповідних договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а саме станом на 11 липня 2023 року, відомості про будь-які обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні, що підтверджується змістом самого договору. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Також представник вказує на необґрунтованість доводів позивача в частині позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, придбане ОСОБА_4 , стверджуючи, що позивачем не наведено правового обґрунтування таких позовних вимог (т. 3 а.с. 27-30).

06 березня 2024 року приватний нотаріус Київського МНО Тюріна В.Б. подала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності (т. 3 а.с. 162-163).

Рішенням Подільського районного суду Київської області від 14 листопада 2024 року у задоволенні позову ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В., Бовбалан Н.Р. , Тюріна В.Б., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кошарний О.В. про визнання договорів дарування та договорів купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності - відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що хоча усі оспорювані позивачем правочини були укладені ОСОБА_1 після відкриття провадження у справах господарського суду № 911/1898/22 та № 911/2390/23 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 заборгованості, і ОСОБА_1 на час їх укладення була належним чином повідомлена про розгляд цих справ, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як визнання недійсними укладених договорів є неналежним способом захисту, тоді як належним способом захисту порушеного права позивача є пред`явлення віндикаційного позову з метою витребування майна з чужого незаконного володіння (т. 4 а.с. 71-72, 73-89).

Не погодившись з рішенням районного суду, представник ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» - адвокат Картавенко О.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суд першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (т. 4, а.с. 178-184).

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що місцевий суд помилково ототожнив позивача ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» із власником спірного майна, внаслідок чого неправильно застосував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 925/642/19 від 02 лютого 2021 року (п. 54) та № 378/596/16-ц від 29 вересня 2020 року (п. 77).

Суд першої інстанції не врахував, що позивач ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» ніколи не був власником спірного майна, а тому не може заявляти віндикаційний позов шляхом витребування спірного майна із чужого незаконного володіння у свою власність.

Вказано, що суд правильно визначив у мотивувальній частині, що спірні правочини були укладені з метою подальшого уникнення виконання ОСОБА_1 , як відповідача у справах № 911/1898/22 та № 911/2390/23, відповідних грошових зобов`язань за рішеннями суду, однак суд дійшов помилкового висновку щодо обрання неналежного способу захисту прав позивачем як підстави для відмови у позові.

Зазначено, що ОСОБА_1 була обізнана про існування судових справ у Господарському суді Київської області з огляду на встановлені обставини у судових рішеннях щодо її належного повідомлення у справах № 911/1898/22 та № 911/2390/23.

Резюмовано, що ОСОБА_1 відчужила все належне їй майно на підставі безоплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення позову про стягнення заборгованості, що дає підстави вважати, що такі правочини здійснені з метою уникнення виконання судових рішень шляхом звернення стягнення кредитором на її майно, як боржника.

Крім того, вказано, що мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2 аналогічно відчужила нерухоме майно за декілька днів до накладення арешту на користь афілійованих осіб ОСОБА_3 , який разом з ОСОБА_10 (останній є чоловіком відповідачки ОСОБА_1 ) є засновниками ТОВ «МАСТЕРКЛАС» (код ЄДРПОУ-39101464) керівником якого є ОСОБА_10 , та ОСОБА_4 , які могли передбачати негативні наслідки укладання таких договорів уже під час розгляду цієї справи Подільським районним судом м. Києва.

28 березня 2025 року до суду надійшов відзив від приватного виконавця Кошарного О.В., в якому останній підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав вказаних у ній. Зокрема вказано, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання судових рішень, шляхом перебування за межами України, а договори купівлі-продажу укладені сторонами без додержання положень законодавства про граничні суми розрахунків готівкою для фізичних осіб, що фактично не доводить факту оплатності таких договорів (т. 5 а. с. 1-7).

28 березня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від приватного виконавця КМНО Кошарного О.В., в якому останній підтримував апеляційну скаргу (т. 5 а.с. 1-7).

15 квітня 2025 року до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_4 , в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 5 а.с. 25-30).

23 квітня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до суду надійшли письмові пояснення представника апелянта ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» - Картавенка О.В. щодо причин поважності пропуску строку на подачу відзиву відповідачем ОСОБА_4., у яких представник просив відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 щодо визнання поважними причин пропуску строків на подання відзиву (т. 5 а.с. 44-57, 58-68).

Ухвалою (протокольною) суду апеляційної інстанції від 24 квітня 2025 року відмовлено в поновленні строку на подачу відзиву ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Терещенко О.М. з підстав його пропуску та без поважних причин (т. 5 а.с. 69).

25 квітня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Терещенко О.М., в якому остання просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 5 а.с. 77-87).

11 липня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» відповідач ОСОБА_4 подав до суду додаткові письмові пояснення на апеляційну скаргу, у яких просив залишити рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (т. 5 а.с. 129-139).

У судовому засіданні представники позивача ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» - адвокат Картавенко О.В., адвокат Мазаєв С.О. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кошарний О.В. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Терещенко О.М., представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Антоненко А.В. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були повідомлені про слуханнясудовими повістками-повідомленнями через підсистему «Електронний суд» із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень та засобами поштового зв`язку, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення відповідача ОСОБА_1 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Відповідач ОСОБА_2 була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Терещенко О.М., відповідач ОСОБА_4 був сповіщений повідомленням його представника - адвокат Антоненко А.В., факт належного повідомлення представники підтвердили в суді апеляційної інстанції. Приватні нотаріуси КМНО Чмирук О.В. і Тюріна В.Б. направили до суду заяви про розгляд у їх відсутність (т. 1 а.с. 162, т. 5 а.с.16-24, 40-41, 70-76, 88-99, 119-143).

При цьому, суд апеляційної інстанції оголошував перерву в судовому засіданні 24 квітня 2025 року і 12 червня 2025 року з метою забезпечення реалізації права сторін взяти участь у розгляді справи (т. 5 а.с. 69, 118).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково,з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 липня 2021 року між ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» та ТОВ «САТ АГРО» було укладено договори фінансового лізингу № 210722-1/ФЛ-Ю-С та № 210722-2/ФЛ-Ю-С, відповідно до умов яких позивач передав ТОВ «САТ АГРО» у платне користування на умовах фінансового лізингу майно, зазначене у специфікаціях до договору, а ТОВ «САТ АГРО» зобов`язалось прийняти майно (предмет лізингу) та своєчасно сплачувати періодичні лізингові платежі у порядку та строки, передбачені такими договорами (т. 1 а.с. 6-20, 21-35).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за укладеними договорами лізингу 26 липня 2021 року між ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 210726-11/11, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати перед позивачем за виконання ТОВ «САТ АГРО» зобов`язань за договорами фінансового лізингу від 22 липня 2021 року № 20722-1/ФЛ-Ю-С та № 20722-2/ФЛ-Ю-С у повному обсязі (т. 1 а.с. 36-37).

ТОВ «САТ АГРО» зобов`язання за договорами лізингу щодо сплати лізингових платежів виконувало не у повному обсязі, внаслідок чого ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» звернулось до Господарського суду Київської області з позовами про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15 листопада 2022 року відкрито провадження у справі № 911/1898/22 за позовом ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» до ТОВ «САТ АГРО», ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 38).

Також ухвалою Господарського суду Київської області від 23 листопада 2022 року відкрито провадження по справі № 911/2390/22 за позовом ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» до ТОВ «САТ АГРО», ОСОБА_1 , ТОВ «Світ Агротехніки» про солідарне стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 39).

Із змісту ухвал Господарського суду Київської області від 14 грудня 2022 року та від 25 січня 2023 року, оприлюднених у Єдиному державному реєстрі судових рішень, представник ОСОБА_1 у справі № 911/1898/22 про дату та час судових засідань був повідомлений належним чином.

В ухвалі Господарського суду Київської області від 25 січня 2023 року, оприлюдненої у Єдиному державному реєстрі судових рішень, також зазначено, що ОСОБА_1 про час і місце судового засідання у справі № 911/2390/22 була повідомлена належним чином.

Відповідачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з реєстру актів цивільного стану наданим до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 196-198).

22 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та її матір`ю - ОСОБА_2 , укладено договір дарування 1/2 частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3051, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 належну їй 1/2 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 181-182).

Того ж дня, 22 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3052, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 належні їй житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :02:002:0007, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 183-184).

Також, 22 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3053, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 належну їй земельну ділянку площею 0,1686 га, кадастровий номер :02:002:0008, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 185-186).

Рішенням Господарського суду Київської області від 06 квітня 2023 року у справі № 911/1898/22 за позовом ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» до ТОВ «САТ АГРО», ОСОБА_1 , стягнуто солідарно з ТОВ «САТ АГРО» (місцезнаходження: вул. Свободи, буд. 19, с. Шостка, Шосткинський район, Сумська обл., 41100; ), ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та ТОВ «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» (місцезнаходження: вул. Терещенків, буд. 44, м. Глухів, Шосткинський район, Сумська обл., 41400; ) на користь ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» (місцезнаходження: вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера «Б», м. Київ, 01054; адреса для листування: вул. Лінійна, 17, м. Київ,03038; ) 1 235 147,44 грн основного боргу, 193 258,86 грн 24 % річних, 161 000,00 грн штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна, 187 028,83 грн інфляційних втрат та 22 894,76 грн пені. про солідарне стягнення заборгованості. Вирішено розподіл судових витрат.

Також рішенням Господарського суду Київської області від 18 жовтня 2023 року у справі № 911/2390/22 за позовом ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» до ТОВ «САТ АГРО», ОСОБА_1 , ТОВ «Світ Агротехніки», стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сат Агро» (08014, Київська обл., Бучанський р-н., с. Липівка, вул. Шевченка, 48 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера «Б», ) 1 263 330 (один мільйон двісті шістдесят три тисячі триста тридцять) грн. 20 коп. основного боргу, 248 110 (двісті сорок вісім тисяч сто десять) грн. 97 коп. інфляційних втрат, 240 622 (двісті сорок тисяч шістсот двадцять дві) грн. 61 коп. 24 % річних, 161 000 (сто шістдесят одну тисячу) грн. 00 коп. штрафу, 364 515 (триста шістдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн. 84 коп. пені та 34 163 (тридцять чотири тисячі сто шістдесят три) грн. 40 коп. судового збору. Зустрічний позов залишено без розгляду.

Вказані рішення набрали законної сили, даних про їх перегляд та (або) скасування (зміну) до суду апеляційної інстанції не надано.

06 липня 2023 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бовбалан Н.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 3319, відчужила квартиру АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 18-19).

Також, 11 липня 2023 року на підставі договорів купівлі-продажу, укладених ОСОБА_2 із ОСОБА_4 , останній набув у власність: житловий будинок АДРЕСА_3 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0007, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, площею 0,1686 га, кадастровий номер :02:002:0008 за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 20-21, 22-23).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову базувалося на висновку про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки належним способом захисту прав позивача у даному випадку є пред`явлення ним відповідного віндикаційного позову, з метою витребування майна із чужого незаконного володіння, тобто, застосовуючи ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Разом з тим, ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ», обґрунтовуючи позов, посилався як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, на положення статті 234 ЦК України, наголошуючи, що не є і ніколи не був власником об`єктів нерухомого майна, які були відчужені сторонами, тому не може звертатися із віндикаційним позовом. У той же час відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були укладені оспорювані позивачем договори, з метою ухилення від виконання майбутніх судових рішень у справах №№ 911/198/22, 911/2390/23, без наміру створення правових наслідків, обумовлених договорами відчуження майна, що здійснюються на шкоду кредитору - ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ».

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою та другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту

є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року N 2-р (II)/2021 у справі N 3-95/2020 (193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 369/11268/16-ц (провадження N 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичом з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі N 405/1820/17 (провадження N 61-2761св19) зазначено, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі N 755/17944/18 (провадження N 61-17511св19) зроблено висновок, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) вказано, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли

б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані

з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона

є учасником й інших аналогічних правовідносин). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). У справі, що переглядається: очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони договору купівлі-продажу від 26 червня 2018 року частки у праві спільної часткової власності на квартиру) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (договір купівлі-продажу від 26 червня 2018 року) використовувався учасниками для унеможливлення звернення стягнення на частку ОСОБА_1 і зумовив для неї настання таких негативних наслідків; колегія суддів, вважає, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту (відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення частки в праві спільної часткової власності ОСОБА_2 передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту її порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. За таких обставин, суди неправильно застосували норми матеріального права у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Белугіна В. Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко О. В., про застосування, як способу цивільного захисту процедуру реституції, а саме - повернення майна частки у розмірі 1/3 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , то судові рішення в цій частині підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення цієї позовної вимоги.».

У справі, що переглядається апеляційним судом, очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони оспорюваних договорів відчуження) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорювані договори відчуження) використовувався учасниками для недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Встановлені апеляційним судом обставини дозволяють зробити висновок, що оспорювані договори відчуження є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорювані договори як фраудаторні відноситься:

- момент вчинення договорів дарування (20 грудня 2022 року, тобто після відкриття провадження (15 листопада 2022 року, 23 листопада 2022 року) і до першого судового засідання (відповідач ОСОБА_1 належним чином була повідомлена про судові засідання 14 грудня 2022 року і 21 грудня 2022 року, згідно з ухвалами від 14 грудня 2022 року Господарського суду Київської області у справі № 911/1898/22 та від 21 грудня 2022 року № 911/2390/22, однак не з`явилася);

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори - ОСОБА_2 , яка є матір'ю ОСОБА_1 та перебуває з остатньою у прямих родинних зв`язках (т. 1 а.с. 196-198); ОСОБА_3 - засновник ТОВ «МастерКлаас» () (т. 2 а.с. 109), керівником якого є ОСОБА_10 - чоловік відповідача ОСОБА_1 , котрий зокрема надавав нотаріально посвідчену згоду на поручительство останньої перед кредитором (т. 2 а.с. 87);

- ціна в оспорюваних договорах дарування (1/2 частка квартири АДРЕСА_4 - за ціною, яка складає 50 000, 00 грн, житловий будинок АДРЕСА_3 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0007, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 - 100 000, 00 грн, земельну ділянку, площею 0,1686 га, кадастровий номер :02:002:0008 за адресою: АДРЕСА_3 - за ціною, яка складає 50 000, 00 грн);

- боржник ( ОСОБА_1 ), яка відчужує майно (об`єкти нерухомого майна) на підставі договорів дарування на користь близького родича після пред`явлення до неї позову про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами, оскільки вчинила оспорювані договори дарування, які порушують майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

На підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не мали наміру настання юридичних наслідків є те, що після укладення договору купівлі-продажу остання не змінила адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання, продовжуючи проживати у квартирі АДРЕСА_4 , відповідно до відповіді, наданої Департаментом з питань реєстрації ВО КМР (КМДА) (т. 2 а.с. 110).

Відповідач ОСОБА_4 , у випадку проявлення розумної обачності перед укладенням оспорюваних правочинів купівлі-продажу мав об`єктивну можливість звернути увагу, що з 20 грудня 2022 року до 11 липня 2023 року, тобто протягом майже півроку, ОСОБА_1 дарує усе належне їй нерухоме майно своїй матері ОСОБА_2 , а остання вказане майно продає, та звернути увагу і з`ясувати (поцікавитись) причиною такого відчуження у короткий проміжок часу.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення районного суду не відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 369/11268/16-ц (провадження N 14-260цс19), у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі N 405/1820/17 (провадження N 61-2761св19), у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі N 755/17944/18 (провадження N 61-17511св19) та ухвалене без додержання норм матеріального права.

За таких обставин, районний суд зробив неправильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищевикладеного, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заявленого позову у частині вимог про визнання оспорюваних договорів недійсними на підставі статей 3, 13, 203, 215 ЦК України, як вчиненого на шкоду кредитору (фраудаторним договором).

Разом із тим підстав вважати зазначені правочини фіктивними немає, оскільки обставини справи свідчать про вчинення набувачами нерухомого майна дій щодо розпорядження ним.

При цьому встановлення фраудаторності договору є достатньою та самостійною підставою визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності.

За положеннями ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З цих підстав підлягають визнанню недійними і наступні договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та між ОСОБА_2 з ОСОБА_4 .

При цьому, на думку апеляційного суду, правова визначеність при вирішення спору про визнання оспорюваних договорів недійсними (фраудаторними) допускає визначення недійсними і наступних договорів, укладених на підставі первісних, визнаних судом фраудаторними, позаяк відсутність такого висновку створюватиме суперечливість правового становища та можливість останнім набувачам стверджувати про чинність договорів купівлі-продажу за якими набуто нерухоме майно.

Крім того, позивач просив застосувати наслідки визнання оспорюваних договорів дарування та купівлі-продажу недійсними шляхом повернення сторін в первісний стан і такими наслідками позивач вважав скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно за його набувачами ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Встановлення фраудаторності договору є достатньою та самостійною підставою визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Разом з тим, у спірних правовідносинах та за встановлених обставин справи ефективним способом захисту права/інтересу кредитора за вимогою про повернення сторін в первісний стан, тобто відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), є повернення відповідного майна боржнику.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17 (провадження № 61-3068св21).

У зв?язку з цим в зазначеній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про визнання оспорюваних позивачем правочинів недійсними та застосування наслідків такої недійсності саме відновленням правового становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_11 відчуженого нею майна за правочинами , визнаними судом апеляційної інстанції фраудаторними, а саме: 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки загальною площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0007; земельної ділянки площею 0,1686 га, кадастровий номер - :02:002:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17.

При цьому, таке судове рішення, не перешкоджає ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заявити про вимоги про повернення сплачених грошей за договорами, визнаними судом недійсними.

Щодо судового збору.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до платіжного доручення позивачем сплачено 16 104, 00 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (т. 1 а.с. 5, т. 2 а.с. 59) та 24 156, 00 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції (т. 4 а.с. 185).

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового по суті спору про часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та пропорційно розміру задоволених вимог, з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з кожного окремо, на користь позивача підлягає стягненню по 8 052 грн. (за шість задоволених позовних вимог) судового збору за розгляд справи районним судом та по 12 078 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Чмирук Олександр Валерійович, Бовбалан Надія Ростиславівна , Тюріна Валерія Броніславівна , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кошарний Олександр Вікторович про визнання договорів дарування та договорів купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), посвідчений 20 грудня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.B., зареєстрований в реєстрі за № 3051.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки загальною площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0007, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), посвідчений 20 грудня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрований у реєстрі за № 3052.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1686 га, кадастровий номер - :02:002:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), посвідчений 20 грудня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3053.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу в частині продажу 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), посвідчений 06 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., зареєстрований в реєстрі за № 3319.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянка загальною площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0007, укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), посвідчений 11 липня 2023 року приватним нотаріусом

Київського міського нотаріального округу Тюріною В.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1316.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1686 га, кадастровий номер - :02:002:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), посвідчений 11 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тюріною В.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1319.

Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку загальною площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0007; та на земельну ділянку площею 0,1686 га, кадастровий номер - :02:002:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Відмовити у задоволенні решти вимог позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ».

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» (, Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. Б, м. Київ, 01054) 8 052 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 12 078 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_8 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЛІЗИНГ» (, Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. Б, м. Київ, 01054) 8 052 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 12 078 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 05 вересня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.В. Саліхов

В.О. Фінагеєв