АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року

м. Чернівці

справа № 725/12052/24

провадження 822/691/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Височанської Н.Ю., Половінкіної Н.Ю.,

учасники справи:

позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фангарант Груп»,

відповідач ОСОБА_1 ,

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фангарант Груп» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 травня 2025 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Смотрицький В.Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі ТзОВ «ФК «Фангарант Груп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що між ФОП ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір № 121011333 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, за умовами якого відповідачу передано на умовах лізингу. Умовами пакету фінансування, визначеними в договорі, встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення договору. Платіж при отриманні товарів (від загальної суми платежів) становить 4027 гривень 50 копійок. Кількість місячних платежів (крім першого) - 5, розмір місячних платежів щомісяця рівними частинами 4027 гривень 50 копійок. Вид договору прямий лізинг, перехід права власності до клієнта після виплати всіх зобов`язань за договором.

Згідно умов договору клієнт ОСОБА_1 отримує товари (послуги) від постачальника на умовах договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання договору всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь Процесинг-центра ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп». Відповідно договору, порядок отримання товарів клієнтом визначається договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше, з якими клієнт ознайомлений.

Згідно пунктів 1.1., 1.3. договору про участь постачальника в системі Плати Пізніше № 121011333 від 24 грудня 2014 року всі права вимоги до відповідача, що випливають з умов договору, були відступлені постачальником на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» в момент підписання договору.

Станом на 20 грудня 2024 року відповідач не виконав прийнятих на себе, відповідно до положень п. 3.1. та п. 5.4.2. договору, зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару.

Приймаючи до уваги вищевикладене, заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 19712 гривень 70 копійок, в тому числі: - 11175 гривень 25 копійок - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; - 6 8537 гривень 45 копійок - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. п. 8.2.-8.4 Договору.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова Компанія «Фангарант Груп» за договором лізингу в сумі 19712 гривень 70 копійок, яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 травня 2025 року у задоволенні позову позов ТзОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доведеним є факт неналежного виконання зобов`язання за договором, наявність заборгованості, яку відповідач не сплатив, однак позивачем пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою до позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «ФК «Фангарант Груп» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норма матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що відповідач своїм підписом підтвердив, що ознайомлений з Правилами отримання товарів (послуг) в системі Плати Пізніше, а тому з урахуванням того, що даний договір є договором приєднання (ст.634 ЦК України), його підпис у Правилах не потрібний. Наданий позивачем розрахунок боргу, в тому числі пені, відповідає вимогам закону та умовам договору і Правил. Звертає увагу, що строк позовної давності за вимогами не пропущено, оскільки згідно п.14.2 Правил цей строк встановлено тривалістю 20 років.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а решення першої інстанції - без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

24 грудня 2024 року ТзОВ «Фінансова Компанія «Фангарант Груп» та ФОП ОСОБА_2 уклали договір про участь постачальника в системі Плати Пізніше про те, що постачальник постачає товари клієнтам (надає послуги) та відступає Процесинг-центру права вимоги платежів та право власності на товари в якості забезпечення грошових вимог за договорами з клієнтами, а Процесинг-центр здійснює факторингове фінансування відступлених постачальником прав разом із всіма правами вимоги до клієнтів, що випливають із умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів та наданих послуг. Сторони домовляються при цьому діяти, відповідно до правил участі постачальника в системі Плати Пізніше, поточна редакція, яких діє згідно наказу №8 від 03 вересня 2024 року та є невід`ємною частиною цього договору (а.с.12).

13 березня 2016 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір № 121011333 про отримання товарів в системі Плати Пізніше (а.с.13).

Пунктом 1.1 договору клієнт бере участь у системі Плати Пізніше, зокрема отримує товари від постачальника учасника системи Плати Пізніше на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування Плати Пізніше, а постачальник зобов`язується забезпечити передачу товарів клієнту за умови виконання клієнтом вимог передбачених пакетом фінансування. В момент підписання договору всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь Процесинг-центра.

Також зі змісту вказаного договору вбачається, що клієнт підтверджує, що з текстом договору та правилами отримання товарів в системі Плати Пізніше ознайомлений та повністю погоджується.

Згідно розрахунку заборгованості, згідно договору №121011333 від 13 березня 2016 року, станом на 20 грудня 2024 року становить 19712 гривень 70 копійок, в тому числі: - 11175 гривень 25 копійок - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; - 6 8537 гривень 45 копійок - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. п. 8.2.-8.4 Договору.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2016 року між ФОП ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про отримання товарів в системі Плати Пізніше №121011333.

ОСОБА_1 зобов`язання за укладеним договором про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 121011333 від 13 березня 2016 року належним чином не виконані, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 19712 гривень 70 копійок.

При цьому, ОСОБА_1 не спростовано факт наявності в нього заборгованості за вказаним договором, не надано власного розрахунку заборгованості на противагу розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позову.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено часткове виконання умов договору від 13 березня 2016 року № 121011333 про отримання товарів в системі Плати Пізніше.

Враховуючи викладене та встановивши порушення відповідачем ОСОБА_1 умов договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 121011333 від 13 березня 2016 року, позов є обґрунтованим.

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення грошових коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі, а за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де Велика Палата зазначила, що встановлення у договорі окремих зобов`язань, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування(п.63).

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постановах: від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

З матеріалів справи вбачається, що оплата відповідачем ОСОБА_1 товару мала здійснюватися шляхом внесення 5-ти платежів у сумі 4027 гривень 50 копійок кожний. Перший платіж сплачено 13 березня 2016 року при укладанні договору, інші 5 платежі мали бути сплачені щомісяця до 20 числа. Отже, останній платіж мав бути сплачений відповідачем до 20 серпня 2016 року.

Даний позов пред`явлено ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до суду 20 грудня 2024 року, що стверджується поштовим штемпелем на конверті, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності, як за кожним із платежів, так і в цілому по боргу. Клопотання про його поновлення до суду першої інстанції позивач не подавав.

У справі, яка є предметом перегляду, відповідач ОСОБА_1 заявив в суді першої інстанції про застосування строку позовної давності, що стверджується наявною у справі заявою.

За таких обставин, з огляду на те, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявив відповідач. Строк позовної давності за домовленістю сторін не збільшувався, оскільки відповідачем не підписувались Правила отримання товарів (послуг) в системі Плати Пізніше, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів відхиляє з викладених вище підстав доводи апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше, який включає сам договір та Правила отримання товарів (послуг) в системі Плати Пізніше, в тому числі досягли згоди щодо розміру неустойки, як такі, що не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Посилання позивача на те, що строк позовної давності визначається Правилами отримання товарів (послуг) в системі Плати Пізніше є безпідставними, оскільки зазначені Правила не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила є складовою частиною, укладеного між сторонами договору і що саме з цими Правилами ознайомився, погодився і мав на увазі відповідач, підписуючи першу сторінку договору, позивачем не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Схожа за змістом правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Аналогічна позиція викладена у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, в частині права банку здійснювати нарахування процентів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що своїм підписом на 1 сторінці договору відповідач ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомлений як із текстом договору, так і з Правилами отримання товарів (послуг) в системі Плати Пізніше слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися в тому числі неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вже зазначалося, Правила отримання товарів (послуг) в системі Плати Пізніше не містять підпису відповідача, як і текст договору, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про встановлення збільшеного строку позовної давності тривалістю 20 років, що відповідає наведеним вище правовим позиціям Верховного Суду.

Апеляційна скарга містить посилання на неврахування судом того факту, що спірні правовідносини між сторонами виникли, на підставі договору приєднання, який регулюється ст.634 ЦК України і згідно якого сторона може лише приєднатися до такого договору і не може запропонувати свої умови договору, а тому підпис відповідача у Правилах не потрібен.

Колегія суддів відхиляє такі доводи з викладених вище підстав, оскільки підпис відповідача в Правилах відсутній, а позивачем у свою чергу не надано доказів, що саме ці умови або їх відповідна редакція існували чи були чинними на момент написання відповідачем договору і не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такі ж висновки містяться у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фангарант Груп» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

Н.К. Височанська