Справа № 132/1967/23
Провадження № 22-ц/801/1756/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 рокуСправа № 132/1967/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Оніщука В.В., Шемети Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Литвин Ю.О., Піскунової О.В. та її представника адвоката Підрези І.В., Мельник Н.В. та її представника адвоката Богачук І.Ю., Мельник В.В., ОСОБА_1 , Мельник О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 червня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , за участю третіх осіб - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , за участю третіх осіб - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 проживали разом однією сім`єю в будинку ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу до виклику його на виконання бойового завдання по обороні територіальної цілісності України за адресою: АДРЕСА_1 .

В травні 2022 року ОСОБА_4 було призвано на проходження військової служби по мобілізації, а 29.08.2022 року ОСОБА_4 , захищаючи Батьківщину загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 та лікарським свідоцтвом про смерть №4403 від 12.11.2022 року.

Зазначила, що вона не може реалізувати своє право на отримання грошового забезпечення та інших пільг, які мала б отримати як член сім`ї загиблого військовослужбовця - цивільного чоловіка ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю свідоцтва про шлюб, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не зареєстрували шлюб офіційно, хоч і проживали протягом тривалого проміжку часу однією сім`єю, як чоловік та дружина.

Так з грудня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний побут, бюджет, піклувалися один про одного.

Позивачка перебувала на утриманні у ОСОБА_4 , який був військовослужбовцем, адже ОСОБА_4 постійно перераховував кошти на рахунок позивачки, чим фінансово їй допомагав.

Зазначає, що встановлення даних фактів необхідно для того, щоб отримати частку у разовій грошовій допомозі як члену сім`ї загиблого.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11 червня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , за участю третіх осіб - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Також подала відзив ОСОБА_6 , в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 дійсно проживав без реєстрації з грудня 2020 року до виклику його на виконання бойового завдання по обороні територіальної цілісності України за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_2 громадським шлюбом, що підтверджується довідкою за №671, виданою 08.11.2022 року Бережанським старостинським округом Калинівської міської ради Хмільницького району Вінницької області.

В травні 2022 року ОСОБА_4 було призвано на проходження військової служби по мобілізації, а 29.08.2022 року ОСОБА_4 , захищаючи Батьківщину загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 та лікарським свідоцтвом про смерть №4403 від 12.11.2022 року.

Згідно довідки, виданої 30.11.2022 року Котюжинецьким старостинським округом Калинівської міської ради Хмільницького району Вінницької області за №434, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно здійснила поховання свого сина ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на кладовищі в с. Котюжинці.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також перебування її на утриманні ОСОБА_8 .

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Схожі правові позиції неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16, від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19, від 27.03.2025 року у справі № 127/10809/23.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Схожий за змістом висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, у постанові від 23 січня 2024 року у справі 523/14489/15-ц.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

За матеріалами справи, на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_4 у період з грудня 2020 року по 29.08.2022 позивачка надала суду: довідку про проживання особи без реєстрації від 08.11.2022, за змістом якої ОСОБА_4 дійсно проживав без реєстрації з грудня 2020 року до виклику його на бойове завдання по обороні територіальної цілісності України за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_2 громадянським шлюбом; копії виписок по рахунку АТ КБ «Приватбанк» про переказ Мельником В.В. особистих коштів на рахунок ОСОБА_2 ; скріншоти переписок із месенджерів між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належними та допустимими доказами факт проживання позивачки із ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у заявлений період не доведено, адже самі по собі перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у близьких стосунках, не можуть свідчити, що між ними мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Надані позивачем роздруківки фотографій, на яких зображені позивач та померлий ОСОБА_4 , не містять позначення часу коли і де вони були зроблені й не підтверджують ні факт ведення позивачкою з ОСОБА_4 спільного господарства, побуту, ні наявність спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, й також не підтверджують, що між ними мали місце в період з грудня 2020 року по травень 2022 року усталені відносини, які притаманні подружжю.

Також перерахування коштів на рахунок не є доказом існування сімейного бюджету, оскільки позивачкою були надані виписки по картковому рахунку за період з 11.04.2022 по 25.08.2022, з яких вбачається, що загиблий ОСОБА_4 перераховував на рахунок ОСОБА_2 кошти, однак у призначенні платежу не зазначено будь якої інформації, яка б давала підстави вважати, що ці кошти призначені саме на забезпечення їх сумісного побуту.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не належним чином взяті до уваги пояснення свідків є необґрунтованими, оскільки покази свідків, як зі сторони позивача так зі сторони відповідача наявності між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відносин, що притаманні подружжю у спірний період однозначно не доводять, у зв`язку з тим, що переважно зводяться до констатації факту перебування у близьких стосунках, які оцінені судом першої інстанції у порядку ст. 89 ЦПК України.

Зважаючи на вищевикладене, й враховуючи, що самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки (аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц та від 22.04.2021 у справі № 707/2882/19) колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині.

Також правильним є висновок суду першої інстанції, що скріншоти з месенджерів не підтверджують спільне проживання та ведення господарства, а лише свідчать про близькі стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що позивач належними та допустимим доказами не довела та не підтвердила, що між нею та ОСОБА_4 існували усталені відносини, притаманні чоловікові та жінці, що ними велося спільне господарство, планувався сімейний бюджет, тощо, тому правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Також безпідставними є вимоги позивача щодо встановлення факту її перебування на утриманні загиблого ОСОБА_4 з огляду на таке.

За загальним правилом судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалася утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів для існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18 (провадження № 61-8512св20).

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

У спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Такі докази оцінюються судом в сукупності та на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України.

Позивачкою на підтвердження перебування її на постійному утриманні надано виписки по картковому рахунку за період з 11.04.2022 по 25.08.2022, з яких вбачається, що загиблий ОСОБА_4 перераховував на рахунок ОСОБА_2 кошти, однак у призначенні платежу не зазначено будь якої інформації, яка б давала підстави вважати, що ці кошти призначені саме на забезпечення їх сумісного побуту. Крім того, вказані виписки не дають підстав вважати, що позивачка ОСОБА_2 перебувала на утриманні ОСОБА_4 .

Перерахування коштів на рахунок позивачки не свідчить про перебування ОСОБА_2 на систематичному (постійному) та повному утриманні ОСОБА_4 у період, про який зазначає позивачка.

Відтак, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ретельно дослідив усі обставини з цього приводу по суті, колегія суддів погоджується з висновком районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Разом з тим слушними є доводи апеляційної скарги щодо невідповідності проголошеної судом резолютивної частини постанови її друкованій версії, оскільки як вбачається з матеріалів справи під час проголошення вступної та резолютивної частини постанови суд першої інстанції не оголосив про стягнення з позивача судових витрат на користь відповідача на правничу допомогу, тоді як у друкованому варіанті постанови суд зазначене вказав.

Так, в матеріалах справи наявне рішення суду першої інстанції, відповідно до якого відмовлено в задоволенні позовних вимог, стягнуто судові витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Зазначене рішення підписане суддею, який проводив розгляд справи.

Однак при прослуховуванні аудіозапису судового засідання встановлено, що при проголошенні судового рішення суддею не було проголошено про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час проголошення повного рішення суду суд може оголосити лише його вступну та резолютивну частини та негайно вручити копії такого рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні.

Непроголошення рішення суду щодо витрат на праничу допомогу є порушенням вимог процесуального законодавства, однак таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи, а також не є обставиною, яка є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що представник ОСОБА_3 -адвокат Богачук І.Ю. у відзиві до позовної заяви просила стягнути з позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн, що і було вирішено судом першої інстанції, хоча і помилково не проголошено у судовому засіданні.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Встановивши характер правовідносин сторін у справі та дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов цілком законного і обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: В.В. Оніщук

Т.М. Шемета