Житомирський апеляційний суд
Справа №278/862/25 Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І.
Категорія 10 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/862/25 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Хоменко Сергій Олександрович

на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 07 травня 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Мокрецького В.І.

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня 2017 року по вересень 2022 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку площею 205,95 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити за ОСОБА_1 право власності на земельної ділянки площею 0,0952 га, кадастровий номер :02:001:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

06 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0952 га, кадастровий номер :02:001:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На обґрунтування заяви зазначила, що існує реальна загроза втрати спірного майна, оскільки в ході судового розгляду вищевказаної цивільної справи відповідач ОСОБА_3 може відчужити спірну земельну ділянку на користь третіх осіб, що у подальшому утруднить виконання рішення суду в рамках цивільного провадження, у якому подано вказану заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 07 травня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0274 загальною площею 0,0952 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_2 адвокат Хоменко С.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити. На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що, як вбачається з роздруківки з електронної справи, 08.05.2025 ним через ЄСІТС електронний суд було подано та зареєстровано судом першої інстанції супровідний лист, до якого серед іншого було долучено заперечення на заяву про забезпечення позову.

В свою чергу заява про забезпечення позову було долучена до електронної справи 07.05.2025, а оскаржувана ухвала - 08.05.2025. Тобто судом першої інстанції був дотриманий дводенний строк на розгляд заяви про забезпечення позову з моменту її отримання, однак не було враховано позиції та заперечень сторони відповідача, які він виклав у свої запереченнях.

Таким чином, через порушення, допущені судом першої інстанції щодо належного повідомлення відповідача, останній був позбавлений можливості надати свої пояснення, подати докази, вказати на помилковість позиції позивача, що призвело до прийняття судом першої інстанції необґрунтованого рішення про задоволення заяви позивача.

Крім того, заявлені позивачем вимоги стосуються визнання за ОСОБА_1 права власності на частку об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку площею 205,95 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на земельної ділянки площею 0,0952 га, кадастровий номер :02:001:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач обґрунтовує свої вимоги нібито фактом придбання та будівництва цього майна за спільні кошти з відповідачем, однак не надає жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує її участь у фінансуванні. Надані квитанції та товарні чеки не підтверджують спільність витрат, не вказують джерела походження коштів, наміру створення спільного майна або погодженого розподілу витрат між сторонами.

Фактичні обставини справи свідчать, що земельна ділянка є власністю ОСОБА_3 , яка придбала її виключно за власні кошти та здійснювала будівництво житлового будинку з особистих заощаджень. Участь відповідача носила допоміжний, а не інвесторський характер і не засвідчує наміру створення спільної власності з позивачем. Залучення коштів позивача чи оформлення будь яких домовленостей між нею та власником майна не мало місця.

Позивач не надала жодного правового чи фактичного підтвердження виникнення у неї речового права на спірне майно. Відсутні будьякі договори, спільні інвестиційні угоди або свідчення про створення спільної сумісної власності як цього вимагають положення статей 328, 331 ЦК України та ч. 4 ст. 74 СК України.

Факт того, що позивач кілька разів відвідувала земельну ділянку, не може слугувати доказом її права на спірне майно чи спільного володіння ним.

Таким чином, подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку є необґрунтованою та спрямована на необґрунтоване втручання у право власності ОСОБА_3 , яке підтверджується правовстановлюючими документами та державною реєстрацією.

На думку скаржника, судом першої інстанції не було дотримано принципу «справедливого балансу», визначеного практикою ЄСПЛ та було необґрунтовано порушено право власності на майно відповідача.

Враховуючи викладене, скаржник вказує, що існують обґрунтовані підстави для скасування ухвали та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона позивача не скористалась.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заява підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомості може унеможливити в подальшому виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Під час розгляду справи було встановлено, що між сторонами існує спір, зокрема, щодо визнання права власності на частину земельної ділянки площею 0,0952 га, кадастровий номер :02:001:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що існує реальна загроза втрати спірного майна, оскільки в ході судового розгляду вищевказаної цивільної справи відповідач ОСОБА_3 може відчужити спірну земельну ділянку на користь третіх осіб, що у подальшому утруднить виконання рішення суду в рамках цивільного провадження, у якому подано вказану заяву про забезпечення позову.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є, зокрема, визнання права власності на частину земельної ділянки загальною площею 0,0952 га, кадастровий номер :02:001:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Таким чином, стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, а тому висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову відповідає вимогам закону.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду скаржником не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Хоменко Сергій Олександрович, залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 07 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2025 року.

Головуючий Судді