Справа №487/714/25
Провадження №2-о/487/82/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2025 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Мамчур К.Є., заявника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи Голубашенко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Миколаївська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Луконіна Н.В., в інтересах заявника ОСОБА_1 , звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи: Миколаївська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю протягом не менше п`яти років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_3 ,, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.02.2025 представник заінтересованої особи Голубашенко Т.О. подав до суду клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості заінтересованої особи Міністерство оброни України, оскільки заявник посилається, що встановлення вказаного факту необхідно для отримання соціальних виплат, які передбачені в разі загибелі військовослужбовця, членам його родини.

19.02.2025 представник заінтересованої особи Голубашенко Т.О. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, відповідно до вимог ст.. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва вже перебувала цивільна справа №487/109/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: виконавчий комітет Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та рішенням від 11.10.2024 в задоволенні позову було відмовлено, яке залишено в силі постановою Миколаївського апеляційного суду від 13.01.2025.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Голубашенко Т.О. підтримав заявлені ним клопотання, просив про їх задоволення, зазначивши, що саме Міністерство оброни України виносить рішення про нарахування соціальних виплат, які передбачені в разі загибелі військовослужбовця, членам його родини, у даному випадку щодо виплат ОСОБА_3 , які до теперішнього часу нараховуються щомісячно та поступають на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 в Державному казначействі та у разі задоволення вимог заявника, Міністерству оброни України можливе буде необхідно вносити зміни до свого рішення щодо соціальних виплат на ім`я заявниці.

В судовому засіданні заявник та її представник просили вирішити на розсуду суду клопотання про залучення до участі у справі в якості заінтересованої особи Міністерство оброни України. Заперечували щодо закриття провадження у справі посилаючись на те, що у справі №487/109/24 ОСОБА_1 ставилося питання про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, а даній справі про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю протягом не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, також в справах не збігаються сторони.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Оскільки, порядок залучення заінтересованої особи у ЦПК України не врегульований, а відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, суд при залученні заінтересованої особи керується вимогами ст.53 ЦПК України, що регулює порядок залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Оскільки заявник просить суд про встановлення фактуспільного проживання однією сім`єюпротягом не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, встановлення вказаного факту необхідно для отримання соціальних виплат, які передбачені в разі загибелі військовослужбовця, членам його родини, розпорядником цих коштів є Міністерство оброни України , суд вбачає наявність підстав того, що рішення суду у справі може вплинути на права чи обов`язки Міністерства оброни України, тому приходить до висновку про необхідність залучення Міністерства оброни України до участі у справі в якості заінтересованої особи.

Щодо закриття провадження на підставі ст.. 255 ч.1 п. 3 ЦПК України.

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебувала цивільна справа №487/109/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: виконавчий комітет Миколаївської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та рішенням від 11.10.2024 в задоволенні заяви було відмовлено, згідно загальнодоступної інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Миколаївського апеляційного суду від 13.01.2025, рішення суду першої інстанції від 11.01.2024 залишено в силі та набрало законної сили.

У справі 487/714/25 ОСОБА_1 , звернулась до суду із заявою заінтересовані особи: Миколаївська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю протягом не менше п`яти років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості цих справ встановлені цим розділом.

Особливістю правового регулювання справ окремого провадження є наявність норм бланкетного та відсильного характеру, так як вказує на дотримання загальних положень, встановлених ЦПК (ч. 3 ст. 294), а також відсилає до інших нормативно-правових актів, якими можуть визначатися порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення (ч. 2 ст. 315).

З наведеної норми вбачається, що за наявності підстав, зазначених у ст. ст. 255, 257 ЦПК, суд закриває провадження у справі окремого провадження або залишає заяву без розгляду незалежно від того, що у вказаних нормах законодавець в більшості випадків оперує категоріями, притаманними позовному, а не окремому провадженню («позовна заява», «позов», «позивач» тощо), оскільки ці норми процесуального права є загальними й підлягають застосуванню на всіх стадіях цивільного судочинства та під час розгляду справ за правилами всіх провадженнях.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Необхідність застосування вказаних норм права зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Отже, закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України можливе за умов, якщо рішення між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Крім того, заборона розгляду тотожного позову випливає і з принципу правової визначеності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що суб`єктний склад учасників даного провадження, відповідає складу учасників у справі №487/109/24, в той же час предметом та підставами у справі є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а у справі №487/714/25 встановлення факту спільного проживання однією сім`єюпротягом не менше п`яти років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не є тотожними.

За наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у даній справі за п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо посилання представника заінтересованої особи Голубашенко Т.О. у відзиві про наявність підстав про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки заінтересована особа заперечує проти встановлення факту про який просить заявник, що свідчить про спір про право та унеможливлює розгляд заяви в окремому провадженні.

В своїх поясненнях від 12.06.2025 заявниця заперечувала про наявність спору про право та залишення заяви без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 із змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України (на даний час редакція ЦПК України від 03.10.2017), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Також, пунктом 2 вказаної вище постанови рекомендовано судам, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (абз.3 п. 3 цієї постанови).

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Встановлення даного факту заявниці необхідно для реалізації права на оформлення спадкового майна, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги після загиблі сина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ..

При цьому, заперечення заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 проти заяви не свідчать про існування спору про право, оскільки між ОСОБА_1 та вказаною заінтересованою особою не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 не є суб`єктами отримання такої соціальної допомоги, у зв`язку з чим відсутні підстави для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду через наявність спору про право слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав та запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

З урахуванням заявлених вимог та необхідністю встановлення фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про витребування доказів у приватного нотаріуса Ященко К.Л. копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Керуючисьст.ст.53, 54, 81, 84, 255, 294, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 - задовольнити.

Залучити до участі у справі в якості заінтересованої особи - Міністерство оброни України місце знаходження за адресою: м. Київ проспект Повітрофлотський, 6 03168, .

Повідомити, що справу призначено до розгляду на 10 жовтня 2025 о 10:30 години.

В задоволенні клопотання представника заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 про закриття провадження у справі відмовити.

В задоволенні клопотання представника заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду відмовити.

Витребувати у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ященко Катерини Леонідівни, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк виконання до 10.10.2025.

Роз`яснити вимоги ст. 84 ЦПК України: будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, взагалі або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. За неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі і з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1412/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.М. Афоніна