ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 686/31963/24

провадження № 61-6986св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Стефанишина С. Л. від 18 лютого 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Грох Л. М., Ярмолюка О. І., від 29 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про виключення іпотекодавця із поручителів і боржників.

Позовну заяву мотивовано тим, що 09 січня 2020 року ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 уклали договір позики, до якого в подальшому вносились зміни, відповідно до умов якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 120 000 доларів США. На забезпечення виконання умов договорів позики

07 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та 14 червня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договори поруки. Крім того, на забезпечення виконання умов договорів позики, 09 січня 2020 року між ОСОБА_2 (іпотекодержателем) та ОСОБА_5 (іпотекодавцем), від імені якого діяв ОСОБА_1 , укладено договір іпотеки, предметом якого є належна іпотекодавцю земельна ділянка, площею 0,3178 га, та розташований на ній мотель, загальною площею 1 520, 4 кв. м, на АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2022 року у справі №686/17191/21 задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 120 000 доларів США, проценти від суми позики в розмірі 36100,79 долара США, три проценти від простроченої суми в розмірі 1844,38 долара США та пеню в розмірі 10 000 доларів США. Також в рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних (електронних) торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Посилався на те, ухвалюючи рішення у справі №686/17191/21, суд першої інстанції помилково в погашення заборгованості ОСОБА_3 визнав солідарним боржником іпотекодавця ОСОБА_5 , оскільки останній договору поруки із позикодавцем не укладав.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд визнати ОСОБА_5 , який

09 січня 2020 року уклав договір іпотеки з ОСОБА_2 , таким, що не відноситься до поручителів і боржників при наданні позики ОСОБА_3 09 січня 2020 року і 06 лютого 2020 року на загальну суму 120 000 доларів США і солідарним відповідачем у справі №686/17191/21 згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 серпня 2022 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем свого порушеного права, а також із того, що визначений позивачем спосіб захисту не передбачений цивільним законодавством та не є ефективним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 квітня 2025 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого

2025 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000,00 грн.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не доведено наявність свого порушеного права, оскільки фактично позивач звернувся за захистом порушеного на його думку права його сина ОСОБА_5 .

Позивач не обґрунтував, в чому полягає порушення його суб`єктивного права та чи охоронюваного законом інтересу у визначенні ОСОБА_5 солідарним боржником у справі №686/17191/21 за вимогою щодо стягнення з останнього заборгованості за договорами позики.

Відсутність порушеного приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові, тому колегія суддів не вбачала необхідності надавати оцінку іншим аргументам апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вважав, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову є правильним, однак мотивувальну частину слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Апеляційний суд вважав за можливе стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу, оскільки їх понесення відповідачем підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц, від 20 листопада 2024 року у справі № 686/28882/23, від 30 серпня 2023 року у справі № 686/17191/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що підписавши договір іпотеки від імені ОСОБА_5 позивач має право захищати свої і останнього права, шляхом подання відповідного позову, а тому суди помилково зазначили про відсутність порушеного права позивача. Зазначає, що суд порушив вимоги законодавства при стягненні витрат на правову допомогу.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

Встановлені судами фактичні обставини справи

09 січня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, до якого в подальшому вносились зміни, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав у позику грошові кошти у розмірі 120 000 доларів США.

На забезпечення виконання умов вказаного договору позики 07 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та 14 червня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договори поруки, згідно з якими ОСОБА_1 та ОСОБА_4 поручилися перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобовязань за договором позики від 09 січня 2020 року.

Крім того, на забезпечення виконання умов договорів позики, 09 січня 2020 року між ОСОБА_2 (іпотекодержателем) та ОСОБА_5 (іпотекодавцем), від імені якого діяв ОСОБА_1 , укладено договір іпотеки, предметом якого є належна іпотекодавцю земельна ділянка, площею 0,3178 га, та розташований на ній мотель, загальною площею 1 520, 4 кв. м, на

АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 09 серпня 2022 року у справі №686/17191/21 задоволено частково позов

ОСОБА_2 та стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 120 000 доларів США, проценти від суми позики в розмірі 36100,79 долара США, три проценти від простроченої суми в розмірі

1844,38 долара США та пеню в розмірі 10 000 доларів США. Також в рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних (електронних) торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року вищезазначене рішення суду змінено, виключено з абзацу 2 резолютивної частини рішення суду посилання суду на стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_5 ; рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь

ОСОБА_2 120 000 доларів США пені.

Постановою Верховного Суду від 30 серпня 2023 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 серпня 2022 року скасовано та залишено в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня

2022 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги

та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

З огляду на правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем.

При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі

№ 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати ОСОБА_5 , який 09 січня 2020 року уклав договір іпотеки з ОСОБА_2 , таким, що не відноситься до поручителів і боржників при наданні позики ОСОБА_3 09 січня 2020 року і 06 лютого 2020 року на загальну суму 120 000 доларів США і солідарним відповідачем у справі №686/17191/21 згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 серпня 2022 року.

Тобто, фактично позивач звернувся до суду в інтересах ОСОБА_5 , а не в своїх власних інтересах, та не вказував, чим саме порушуються його права визначенням ОСОБА_5 солідарним боржником за договором позики.

Є помилковими доводи касаційної скарги про те, що договір іпотеки був укладений ОСОБА_5 , від імені якого діяв позивач, що, на думку останнього, свідчить про порушення і його прав, оскільки договір іпотеки створює права та обов`язки саме для ОСОБА_5 , а не для його представника.

Слід ще раз наголосити, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Однак позивач звернувся із позовом про захист прав та інтересів, які йому не належать, а належать іпотекодавцю, який не є позивачем у справі та доказів про надання яким повноваження ОСОБА_1 на представлення його інтересів у суді не надано.

Крім того, доводи позивача зводяться до незаконності рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2022 року у справі

№ 686/17191/21 (набрало законної сили 30 серпня 2023 року), яким було стягнуто заборгованість за договором позики в солідарному порядку з ОСОБА_5 та позичальника.

Оцінюючи ці доводи колегія суддів зазначає таке.

Основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення (пункти 8, 9 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, в межах справи, що переглядається (№ 686/31963/24), суд не надає оцінку законності та обґрунтованості судових рішень у справі № 686/17191/21, оскільки такі доводи позивача є спробою у позапроцесуальний спосіб домогтись перегляду судового рішення.

Оскільки зазначене судове рішення у справі № 686/17191/21 набрало законної сили, тому відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, викладених у постановах від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц, від 20 листопада 2024 року у справі № 686/28882/23, від 30 серпня 2023 року у справі № 686/17191/21, помилкові, оскільки у цих справах, на відміну від справи, яка переглядається, суб`єктом звернення була особа, яка довела порушення своїх прав та інтересів.

Щодо витрат на оплату послуг адвоката

У касаційній скарзі посилається на незаконність постанови суду апеляційної інстанції про стягнення витрат на правову допомогу.

З матеріалів справи слідує, що 12 січня 2024 року між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Керницька та партнери» було укладено договір про надання правничої допомоги (а. с. 158, 159).

Відповідно до додатка до договору від 25 березня 2025 року та акта приймання-передачі виконаних робіт, адвокатським об`єднанням було надано послуги з подання відзиву на апеляційну скаргу та представництва інтересів відповідача у суді апеляційної інстанції, вартість яких склала 15 000 грн (а. с. 160-162).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Встановлено, що представник позивача у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції заявив клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином з огляду на вищенаведене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції, який, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з урахуванням заперечень позивача, зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 з 15 000 грн до 5 000 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя,

у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності

від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,

від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Рішення суду першої інстанції не переглядається, оскільки змінене судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара