П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Миколаїв

справа №468/981/25

провадження №22-ц/812/1573/25

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Шурмою Є. М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2025 року, ухвалене о 16 год 52 хв під головуванням судді Янчука С. В. в приміщенні суду у м.Баштанка Миколаївської області, за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області про встановлення факту мобінгу,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту мобінгу щодо нього, коли він працював юрисконсультом Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він з 01 лютого 2022 року по 27 березня 2025 року працював юрисконсультом Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області. До виконання своїх обов`язків він відносився добросовісно, нарікань від керівництва та дисциплінарних стягнень за період роботи не мав.

Посада юрисконсульта в структурі Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області входить до господарської групи. Безпосередніми керівниками позивача були керівник господарської групи та начальник Відділу освіти.

Головний бухгалтер відділу ОСОБА_2 безпосередньо керує працівниками служби бухгалтерського обліку (бухгалтерським відділом) і не є керівником юрисконсульта.

Позивач вказував, що у нього не склалися відносини з головним бухгалтером Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області, яка, на його думку, в силу нахабства та слабкості керівників, фактично керувала всім відділом освіти. Це відбулося внаслідок того, що він неодноразово виявляв порушення в роботі бухгалтерського відділу, які намагався усувати в рамках законодавчого поля.

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 вирішила збільшити навантаження на юрисконсульта. Документація, яка відповідно до номенклатури роками була закріплена за бухгалтерським відділом і велася бухгалтерією, була передана юрисконсульту. Крім того, на позивача було покладено частину повноважень спеціаліста з публічних закупівель та уповноваженої особи. Жодного документального оформлення збільшення його трудових обов`язків не було. Все робилося через примус, скандали, ганебний факт з`ясування стосунків.

Звернення позивача до начальника відділу освіти з приводу виконання ним додаткових обов`язків під примусом головного бухгалтера не дали жодних результатів. Начальник відділу освіти усунувся від вирішення питання.

За такого ОСОБА_2 по декілька разів відвідувала його, давала нові доручення та перевіряла роботу. Це щоразу супроводжувалося наріканнями, цькуваннями, неправомірними звинуваченнями, перекручуванням фактів, наклепами, зневажливими зауваженнями, що мали ознаки мобінгу.

Позивач вказував, що через систематичний психологічний тиск з боку ОСОБА_2 він змушений був 13 лютого 2025 року написати доповідну записку на ім`я начальника відділу про факти мобінгу. Однак вказана записка розглянута не була. На його заяви про надання відпустки у 2024 році та березні 2025 року він отримав відмови.

12 березня 2025 року ОСОБА_2 в черговий раз у присутності всієї господарської групи спровокувала скандал, намагаючись вивести позивача з рівноваги. Її дії призвели до погіршення стану здоров`я позивача, що спонукало його написати заяву про звільнення з роботи.

Посилаючись на те, що відносно нього за місцем роботи був вчинений мобінг, позивач просив встановити факт мобінгу. Він вказав, що встановлення цього факту має для нього юридичне значення, оскільки дозволяє отримати компенсаційні виплати та відшкодувати шкоду, у тому числі моральну.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказував, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення ним помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач стверджував, що негативні стосунки з головним бухгалтером ОСОБА_2 у нього склалися через постійне порушення нею закону при виконанні посадових обов`язків. Фактом мобінгу він вважає незаконне збільшення повноважень, особою, яка не мала на це законного права: реєстрація, ведення та збереження документації, закріпленої за іншим відділом; часткове покладання повноважень спеціаліста з публічних закупівель та уповноваженої особи без жодного документального оформлення щодо нього; психологічний тиск (примус, цькування, неправомірні звинувачення, наклепи, зневажливі зауваження, з`ясування стосунків, що постійно переростали в скандали). На думку позивача, вказані дії ОСОБА_2 робила умисно з однією метою, щоб витіснити позивача з колективу.

Доводи інших учасників справи

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З 01 лютого 2022 року до 27 березня 2025 року ОСОБА_1 працював на посаді юрисконсульта Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області.

У посадовій інструкції юрисконсульта, яка підписана позивачем 01 лютого 2022 року, вказано, що юрисконсульт підпорядковується безпосередньо начальнику Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області.

Пункти 2.1-2.22 інструкції визначають завдання та обов`язки юрисконсульта.

13 лютого 2025 року ОСОБА_1 звертався до в.о. начальника Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області з приводу вчинення щодо нього з боку головного бухгалтера ОСОБА_2 мобінгу, який полягав у тому, що вона звинувачувала його за свої прийняті рішення у некоректній формі, а саме допускаючи висловлювання, що принижували його ділову репутацію.

25 березня 2025 року ОСОБА_1 подавав заяву до Південного міжрегіонального управління державної служби з питань праці з метою проведення перевірки фактів мобінгу з боку ОСОБА_2 щодо нього, яке надало відповідь про те, що в умовах воєнного стану управління не наділено правом проведення заходу контролю з питань вчинення мобінгу. Роз`яснено право звернення до суду.

Згідно з довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Баштанського району» ОСОБА_1 з 13 по 21 березня 2025 року знаходився на амбулаторному лікуванні з приводу гіпертонічної хвороби, міокардіофіброзу змішаного генезу.

01 квітня 2025 року ОСОБА_1 надав голові Баштанської міської ради пояснення, яке за змістом є ідентичним позовній заяві.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

11 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)», яким Кодекс законів про працю України доповнено статтею 2-2, відповідно до якої:

Мобінг (цькування) систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:

- створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);

- безпідставне негативне видокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);

- нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;

- нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;

- безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);

- необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 2 статті 81 ЦПК України визначено, що у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 76 ЦПК України).

Відповідно до заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вважає, що головний бухгалтер відповідача ОСОБА_2 вчинила щодо нього мобінг, коли він працював на посаді юрисконсульта відділу освіти, який на його думку, полягав у незаконному збільшенні його повноважень, особою, яка не мала на це законного права: реєстрація, ведення та збереження документації, закріпленої за іншим відділом; частковому покладенні повноважень спеціаліста з публічних закупівель та уповноваженої особи без жодного документального оформлення щодо нього; психологічному тиску (примус, цькування, неправомірні звинувачення, наклепи, зневажливі зауваження, з`ясування стосунків, що постійно переростали в скандали).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Досліджені судом докази свідчать, що відсутні підстави для встановлення факту мобінгу щодо позивача, оскільки крім його звернень до роботодавця, органу місцевого самоврядування та органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю щодо вчинення відносно нього мобінгу, цей факт жодним належним доказом не доведений.

У матеріалах справи відсутні належні, достовірні та достатні докази вчинення відносно позивача систематичних тривалих умисних дій з боку роботодавця або окремих працівників, що містять ознаки мобінгу.

За такого колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 через їх недоведеність.

Що стосується посилань позивача на те, що відповідно до ч.2 ст.81 ЦПК України саме відповідач має довести відсутність вчинення мобінгу, то колегія констатує наступне.

Дійсно частина 2 статті 81 ЦПК України регламентує, що у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

Між тим, позивач таких фактичних даних не надав. Його посилання на те, що доповідна записка від 13.02.2025 і є тим доказом, який містить фактичні дані, на думку колегії суддів, є помилковим трактуванням законодавства. Доповідна записка містить суб`єктивне сприйняття позивачем обставин, які на його думку, містять ознаки мобінгу. Фактичних даних, які б достеменно стверджували про наявність у діях відповідача мобінгу, позивачем суду представлено не було.

Щодо посилань позивача на те, що суд першої інстанції не у повній мірі виконав умови цивільного процесуального законодавства про виклик його до судового засідання, яке мало відбутися 25 червня 2025 року, оскільки не надіслав йому SMS-повідомлення, то воно є безпідставним. Таке повідомлення судом здійснюється на підставі заяви позивача. Він такої заяви суду не подавав. Суд здійснив виклик його у судове засідання з дотриманням вимог ст.128 ЦПК України.

Що стосується доводів позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у витребуванні доказів, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Стаття 83 ЦПК України визначає, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до вимог статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи, що позивачем не були дотримані вимоги статей 83, 84 ЦПК України щодо подання та витребування доказів, суд першої інстанції мав законні підстави для відмови у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 12 вересня 2025 року.