ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1311/25Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/691/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Дідух М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Універсал Банк" на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року, ухвалене суддею Позняком В.М. у цивільній справі №607/1311/25 за позовом акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року АТ «Універсал Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 101 203,54 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту.

АТ «Універсал Банк» зазначало, що 04.06.2018 року відповідач підписав анкету-заяву, яка разом з Умовами, Тарифами, паспортом споживчого кредиту становить договір про надання банківських послуг, на підставі якого банком було відкрито відповідачу рахунок № НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт 40000,00 грн.

Відповідач зобов`язався повертати кредитні кошти відповідно до умов договору, однак свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у вказаній сумі, яку банк просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.04.2025 року у задоволенні позову АТ "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розмір заборгованості за кредитом ОСОБА_1 підтверджується поданим розрахунком. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не надав контррозрахунок суми заборгованості, а відтак у суду були відсутні підстави піддавати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у судове засіданні не зявилися та не повідомили суд про причини неявки, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Оознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

04.06.2018 року року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

У заяві вказано про те, що дана заява разом з Умовами і правилами наданні банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Підписуючи дану Анкету-заяву власноручним підписом, відповідач просив: відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я № НОМЕР_2 ; встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у додатку, відповідно до умов договору.

У пункті 6 Анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису.

Згідно довідки від 16.12.2024 року АТ «Універсал Банк», за поточним рахунком НОМЕР_1 встановлювався кредитний ліміт 40000 грн.

До позовної заяви долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток (monobank), затверджених рішенням правління ПАТ Універсал Банк протокол № 20 від 30.05.2018 року та Тарифи, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04.06.2018 року, наданого АТ «Універсал Банк», станом на 04.11.2024 року у ОСОБА_1 існує заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 101 203,54 грн, яка є заборгованістю за тілом кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеним кредитним договором, факту виплати йому грошових коштів, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта, доказів видачі відповідачу банківської картки, відкриття відповідного рахунку, виписки по рахунку відповідача, з якої можна було б встановити рух коштів по рахунку, наявність або відсутність у нього заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Так, колегія суддів акцентує увагу на тому, що АТ «Універсал Банк» не надало належних та допустимих доказів видачі відповідачу банківської картки, відкриття йому відповідного рахунку, виписки по рахунку відповідача, з якої можна було б встановити рух коштів по рахунку, наявність або відсутність у нього заборгованості.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки цей розрахунок не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позові, а отже, не є належним та достатнім доказом наявності заборгованості.

Враховуючи, що у наданих до позовної заяви матеріалах відсутні виписки з особового рахунку відповідача чи інших первинних документів в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», апеляційний суд вважає правильним висновок місцевого суду, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти у вигляді кредитного ліміту, а також наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості за кредитом ОСОБА_1 підтверджується поданим розрахунком, відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не надав контррозрахунок суми заборгованості, а відтак у суду були відсутні підстави піддавати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи із наступного.

Так, суд першої інстанції, оцінивши усі подані позивачем докази, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про те, що такі докази у їх сукупності не доводять факт отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними та розмір заборгованості.

Неявка відповідача у судове засідання та неподання ним заперечень проти позову не є самостійною підставою для задоволення позовних вимог, які не доведені позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 281, ст. 282 ЦПК України заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Таким чином, незалежно від явки у судове засідання відповідача та відсутності з його боку заперечень проти позову, суд зобов`язаний перевірити обґрунтованість позовних вимог та підтвердження їх належними та достатніми доказами.

Вказані вимоги процесуального законодавства дотримані судом першої інстанції та ухвалено законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, не підтверджених належним та достатніми доказами.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції надав обґрунтовану оцінку, такі доводи не спростовують законності і обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Універсал Банк" залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову суду апеляційної інстанції складено 9 вересня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.