Провадження № 2-н/761/405/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Левицька Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів.

В своїй заяві ОСОБА_1 вказує, що її чоловік - ОСОБА_2 не бере жодної участі у фінансовому утриманні дитини. Всі витрати по забезпеченню дитини виконує вона самостійно. ОСОБА_2 ухиляється від добровільного утримання дитини.

До Шевченківського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» 12 серпня 2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Босенка О.М. надійшли заперечення відносно заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу, з долученими копіями документів щодо підтвердження обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги.

В своїх запереченнях представник ОСОБА_2 - адвокат Босенко О.М. зазначає, що ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 та з моменту народження здійснює його утримання як у грошовій, так і в натуральній формі (придбання одягу, харчування, оплата побутових потреб). Зазначає, що до травня 2025 року він постійно передавав ОСОБА_1 кошти на утримання їх спільної дитини, в основному в готівковій формі, періодично проводив оплату банківським переказом. Оскільки між ним та його дружиною ОСОБА_1 були довірливі відносини, тому він не брав з неї розписок. Вже після погіршення між ними стосунків він почав здійснювати платежі у безготівковій формі, а саме: 02.06.2024 року - переказ на суму 18 000 гривень, 15.07.2024 року - переказ на суму 10 000 гривень, 09.01.2024 року - переказ на суму 15 000 гривень, 21.05.2025 року - переказ на суму 20 000 гривень.

Також вказує, що саме він був ініціатором врегулювання питання щодо способів його участі у вихованні та спілкуванні з сином. Тому він звернувся із заявою до Служби у справах дітей Козинської селищної ради. В своїй заяві від 15.07.2025 року він просив укласти договір про утримання дитини, що передбачав дві обов`язкові зустрічі щотижня, а також чіткий порядок взаємодії між батьками. Натомість представником заявниці було запропоновано істотно обмежити кількість зустрічей - до двох на місяць, з чим ОСОБА_2 не погодився, що, на його думку, підтверджує наявність спору між сторонами не лише щодо утримання, а й щодо виховання дитини.

Наголошує, що умовою для наказного провадження є безспірність вимоги, тому вказана справа не може бути вирішена в порядку наказаного провадження, а лише в порядку позовного провадження, в якому суд зможе заслухати сторони та дослідити всі докази.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_2 просить відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу, оскільки існує спір щодо розміру аліментів та його фактичної участі у вихованні дитини, вважаючи, що справу необхідно розглядати в позовному провадженні.

Вивчивши матеріали заяви про видачу судового наказу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Частиною 3 цієї статті визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Саме безспірність вимог є підставою для видачі судового наказу, в іншому випадку вирішення питання стягнення заборгованості вирішується судом в порядку позовного провадження (загального або спрощеного) з дотриманням принципів змагальності сторін, доведення учасниками справи обставин, що мають значення для справи і на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Таким чином, у наказному провадженні можуть існувати лише безспірні вимоги заявника - це такі вимоги заявника, з яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають з повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Проте, враховуючи наведені вище обставини, між сторонами наявний спір щодо визначення розміру аліментів, що унеможливлює розгляд справи в наказному провадженні та є підставою для відмови у видачі судового наказу.

З матеріалів заяви не вбачається виникнення у заявника безспірного права стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів.

Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу, оскільки заява подана з порушенням вимог ст. 161 ЦПК України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 161,165, 166, 167 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: