КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Київ

Справа № 761/23544/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року, постановлену у складі судді Волошина В.О., про відмову у забезпеченні позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Ментал» про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги,

встановив:

У червні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Гуд Ментал» про стягнення заборгованості за договором надання поворотної фінансової допомоги в сумі 525 310 грн.

09 червня 2025 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, а саме: суму не повернутої фінансової допомоги у розмірі 525 310 грн., що знаходиться на рахунку відповідача: НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк».

Заяву обґрунтовано тим, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором надання поворотної фінансової допомоги від 14 лютого 2025 року у сумі 525 310 грн. Пункт 4.1. вказаного договору передбачає, що фінансова допомога надається позичальнику строком на 3 (три) роки від дати її надання, визначеної у відповідному платіжному дорученні.

Відповідно до п. 4.1.1. зазначеного договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю суму наданої фінансової допомоги по закінченню строку, на який вона була надана, або на письмову вимогу позикодавця протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту направлення такої вимоги. На виконання умов договору позивачем на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти у загальній сумі 1 525 310 грн. Як вбачається з повідомлення про поповнення картки, відповідач 24 березня 2025 року здійснив повернення коштів згідно з вищезгаданим договором у розмірі 1 000 000 грн., проте решта грошових коштів за вказаним договором позивачу не поверталися.

Враховуючи зазначене, 09 травня 2025 року позивач надіслав на електронну адресу відповідача, зазначену у договорі, вимогу щодо повернення коштів за договором надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до якої вимагав на підставі п. 4.1.1. договору. Проте відповіді на свою вимогу позивач не отримав. 12 травня 2025 року вказана вище вимога була направлена позивачем також на адресу відповідача поштою, однак відправлення повернуто відправнику (за закінченням встановленого терміну зберігання).

Метою вжиття заходів забезпечення позову заявником вказано уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував актуальну судову практику щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, а саме те, що можливість відповідача розпорядитися грошовими коштами, які знаходяться у нього на рахунку, є беззаперечною. А тому посилання суду першої інстанції на те, що в заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність такого виду забезпечення позову, є безпідставним.

Вказує, що відповідач не лише двічі проігнорував надіслані вимоги позивача щодо повернення грошових коштів на виконання своїх договірних зобов`язань, він також відповідно до відомостей з витягу «YOU CONTROL», долученого до матеріалів позовної заяви, станом на 19.05.2025 року не має у власності жодного майна, та має недостатній розмір статутного капіталу (1000,00 грн).

Крім того, ТОВ «Гуд Ментал», всупереч положень ч. 4 ст. 14 ЦПК України, не має зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», що в сукупності з вищезазначеним приводить до висновку, що відповідач є ненадійним суб`єктом господарювання.

Звертає увагу на те, що суд призначив слухання у справі в порядку загального позовного провадження на 29 вересня 2025 року о 12 год. 45 хв. Тобто до початку розгляду справи майже 4 місяці, за які відповідач може не лише витратити кошти, що пов`язано із його торговельною господарською діяльністю, а й закрити рахунки і припинити своє існування як таке.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Гуд Ментал» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду - залишити без змін.

Погоджується з висновками суду про відсутність будь-яких доказів на підтвердження ухилення відповідача у справі від виконання зобов`язань за договором поворотної фінансової допомоги, оскільки ТОВ «Гуд Ментал» здійснює господарську діяльність, має постійний рух коштів на рахунках, здійснює закупівлі та поставки продукції, що свідчить про стабільність роботи Товариства та його фінансового стану.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, які спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги в майбутньому. Також суд вважав, що не надано доказів реальної небезпеки ускладнення чи неможливості виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог; у заяві, міститься лише посилання на потенційне порушення прав заявника, при цьому в заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність такого виду забезпечення позову. Доводи заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22, при вирішенні питання про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду в конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами (пункт 47).

У постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 907/523/25 сформульовано правовий висновок, згідно з яким необхідною умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно відповідача ( в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання судового рішення (пункт 28). У випадку подання позову про стягнення коштів очевидною є можливість відповідача в будь-який момент розпоряджатися своїм майном чи коштами, які знаходяться на його рахунках, що може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду (пункт 23). Тому вимога надання доказів щодо очевидних речей, таких як право відповідача в будь-який момент розпорядитися власним майном, є надмірною та свідчить про застосування завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (пункт 29). Зазначений підхід застосовується і до інших позовів майнового характеру, коли предмет позову - майно, яким відповідач може у будь-який момент розпорядитися (пункт 45).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, які спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання за договором про надання поворотної фінансової допомоги в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 14 лютого 2025 року № 140225/1, обґрунтовуючи позовну вимогу тим, що відповідач не в повному обсязі виконав зобов`язання з повернення коштів, переданих йому в позику, а саме, що з 1 525 310 грн. було повернуто 1 000 000 грн., тобто залишок заборгованості (предмет позову) складає 525 310 грн.

Отже, між сторонами виник спір у зв`язку з неповерненням відповідачем позивачу грошових коштів за договором позики.

Накладення арешту на грошові кошти в розмірі, еквівалентному предмету позову, до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливим порушенням прав позивача, та загалом, такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача на час розгляду справи та вирішення спору, оскільки арештом обмежується лише можливість розпоряджатися коштами в тому розмірі, що буде необхідним для виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір щодо стягнення грошових коштів, переданих позивачем відповідачу у строкове поворотне використання, про наявність спору свідчать викладені у позовній заяві обставини та копія договору про надання поворотної фінансової допомоги від 14 лютого 2025 року № 140225/1, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 525 310 грн.

При цьому, варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Натомість невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у цій справі, у разі задоволення позовних вимог, відповідач може не мати достатньо коштів для задоволення майнових інтересів позивача, що ускладнить або унеможливить виконання судового рішення, тобто призведе до обмеження права позивача на ефективний судовий захист.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, представник відповідача посилається на те, що накладення арешту на грошові кошти фактично унеможливить користування такими коштами юридичною особою у своїй господарській діяльності і буде тотожним вирішенню цього юридичного спору по суті.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 11 грудня 2023 року у cправі № 904/1934/23, зазначив, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін ( висновок Верховного Суду в складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22).

За таких обставин, у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності (висновок Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду у постанові від 06 жовтня 2022 року у справі № 905/446/22).

Враховуючи, що представником відповідача не наведено обґрунтованих доводів, яким саме чином накладення арешту на кошти на банківському рахунку відповідача в розмірі заявлених позовних вимог перешкоджатиме господарській діяльності відповідача та на їх підтвердження не надано відповідних доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані заперечення не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Апеляційний суд наголошує, що заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

З метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки незастосування цього заходу істотно ускладнить або унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що в силу положень статтей 149-153 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про забезпечення позову не були враховані вищевказані обставини справи, надані докази у підтвердження заяви про забезпечення позову, допущено порушення норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Ментал» про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги - задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Ментал» НОМЕР_1 в АТ КБ «Приват банк», в межах суми позову у розмірі 525 310 ( п`ятсот двадцять п`ять тисяч триста десять) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення постанови до виконання - 3 роки.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гуд Ментал»: , місце знаходження: м. Київ, вул. Ризька, 73Г, офіс 7/3.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.