490/3938/25
н/п 2/490/4278/2025
У Х В А Л А

12 вересня 2025 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Чулуп О.С. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовною заявою про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 21.05.2025 між суддями визначено головуючого суддю Чулупа О.С.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2025 року позов ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погоджуючись із даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 серпня 2025 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.07.2025 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.09.2025 року дану справу передано судді Чулуп О.С.

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК, з підстав, зазначених уст. 36 ЦПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Законодавець надає учасникам судового процесу можливість коректного розв`язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що і є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання. На переконання суду, кінцевою метою законодавця було досягнення максимальної впевненості в тому, що у учасників процесу не повинно виникати сумнівів у неупередженості судді.

При цьому, якщо рішення суду (судді) оскаржувалося позивачем або відповідачем, то виникає «зайва» напруга у відносинах судді з такими особами, оскільки вона могла скластися з невдоволення таких осіб рішенням і діями конкретного судді. Тому доцільно надати такій особі в інших справах право відводу такого судді, щоб особисті стосунки такої особи та судді не впливали на об`єктивність майбутнього судового рішення.

Окрім того, декілька «помилок суду на користь однієї із сторін» можуть свідчити про упередженість суду і майбутнє рішення вже може розцінюватися як умисне.

Відповідно до п.п.66 рішення ЄСПЛ у справі "Бочан проти України "суб`єктивний критерій це особисті переконання та поведінка конкретного судді. Об`єктивний критерій це факти, що можуть бути перевірені,які породжують сумніви у безсторонності судді та оцінка того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення правомірних сумнівів в безсторонності (зовнішні ознаки).

ЄСПЛ нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, "Булут проти Австрії" (Bulut v. Avstria), рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та "Томан проти Швейцарії" (Thomann v. Switzerland), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Відповідно до ч. 1ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Беручи до уваги той факт що суддею Чулуп О.С. було винесено ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, яка була в подальшому скасована, а також те, що суддею вже було висловлено позицію в даній справі, та враховуючи вимоги положень національного законодавства і практики Європейського суду з прав людини, з метою уникнення будь-яких сумнівів учасників цивільного процесу з розгляду матеріалів позовної заяви щодо неупередженості судді, суддя Центрального районного суду м.Миколаєва Чулуп О.С.вважає необхідним заявити собі самовідвід по справі № 490/3938/25.

Керуючись ст.ст.36,38,40,258,260 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Відвести суддю Чулуп О.С. від розгляду цивільної справи №490/3938/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Передати дану справу до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.С.Чулуп