Справа № 473/3711/25
РІШЕННЯ

іменем України

"10" вересня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області головуючого судді Булкат М.С.,

за участю: секретаря судового засідання Багрін І.А.,

позивачки ОСОБА_1

представниці позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини,

встановив:

У липні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, безтерміново.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 09 липня 2024 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Згідно з наданими довідками КП «Комунальне некомерційне підприємство «Вознесенський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», у позивачки діагностовано низку хронічних захворювань, зокрема: цукровий діабет 2 типу, остеохондроз хребта та грудного відділу, дифузний зоб щитоподібної залози, ревматоїдний артрит, артеріальна гіпертензія, гіпертензивна хвороба серця, ішемічна хвороба серця, артроз-артрит суглобів обох стоп. Окрім того, у позивачки було виявлено злоякісне новоутворення (пухлину) правої молочної залози. У зв`язку з цим їй проведено ектомію правої молочної залози (оперативне видалення) та курс хіміотерапії у Миколаївському обласному онкологічному центрі.

У зв`язку з вищезазначеним, позивачка вважає, що є непрацездатною особою, яка потребує постійного медичного лікування та має право на утримання від свого чоловіка відповідача, відповідно до вимог чинного законодавства.

На теперішній час не отримує пенсійної виплати і не отримує державної соціальної допомоги.

Відповідач працездатний, проходить військову службу за призовом у військовій частині № НОМЕР_1 , отримує гідну заробітну плату, тому має можливість і зобов`язаний утримувати позивачку, як свою дружину, шляхом сплати щомісячно аліментів на її користь.

Судове засідання було призначено на 14 серпня 2025 о 13:00. В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, судом відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена, причину неявки суду не повідомила. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав клопотання про перенесення судового засідання. Суд задовольнив клопотання і призначив судове засідання на 10 вересня 2025 року.

В судове засідання 10 вересня 2025 року позивачка ОСОБА_1 та представниця позивачки з`явилися, надали додаткові пояснення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що від 09 липня 2024 року позивачка перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Звернувшись з відповідним позовом, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 1, ч. 4 ст. 75 СК України).

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 759/6629/19 наведено правовий висновок, згідно якого чинне законодавство у частині другій статті 75СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Частинами 1 і 3 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя є можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, який узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, а також підтриманий у практиці Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 401/1222/18.

Згідно наданих довідок КП «Комунальне некомерційне підприємство «Вознесенський міський центр первинної медико-санітарної допомоги»» у позивачки діагностовано низку хронічних захворювань, зокрема: цукровий діабет 2 типу, остеохондроз хребта та грудного відділу, дифузний зоб щитоподібної залози, ревматоїдний артрит, артеріальна гіпертензія, гіпертензивна хвороба серця, ішемічна хвороба серця, артроз-артрит суглобів обох стоп. Окрім того, у позивачки було виявлено злоякісне новоутворення (пухлину) правої молочної залози. У зв`язку з цим їй проведено ектомію правої молочної залози (оперативне видалення) та курс хіміотерапії у Миколаївському обласному онкологічному центрі.

Згідно довідки Пенсійного фонду України позивачка не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області як одержувач пенсійних виплат.

Відповідно до довідки №?867 від 14 липня 2025 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Вознесенської міської ради, ОСОБА_1 не перебуває на обліку як одержувач будь-яких видів державної соціальної допомоги.

Таким чином, на момент звернення до суду позивачка фактично не має пенсійних виплат, соціальної допомоги з боку держави, однак має низку захворювань.

З урахуванням наявних у позивачки хронічних захворювань, онкологічного діагнозу, пройденої операції та курсу хіміотерапії, її матеріальне становище є скрутним і потребує постійних витрат на лікування, медикаменти, харчування та засоби реабілітації.

Станом на момент ухвалення судового рішення подружжя перебуває в зареєстрованому шлюбі. Дітей від шлюбу не мають.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит адвоката Федоренко Галини, наданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний під час мобілізації в особливий період та 24 жовтня 2022 року направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, на момент ухвалення рішення відповідач проходить військову службу в умовах воєнного стану, що свідчить про його працездатність, наявність регулярного грошового забезпечення та можливість виконувати свої сімейні обов`язки, передбачені чинним законодавством України, зокрема щодо утримання дружини.

Водночас, позивачка, яка перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, є особою, що не має достатніх джерел доходу не отримує пенсійних виплат, соціальної допомоги, про що свідчать офіційні довідки Пенсійного фонду України та Управління соціального захисту населення. Стан здоров`я позивачки значно ускладнює її життєдіяльність: вона страждає на низку хронічних захворювань.

Із врахуванням встановлених позивачці ОСОБА_1 медичних діагнозів та рекомендацій, остання несе постійні та систематичні витрати для підтримки свого стану здоров`я на відповідному рівні, при цьому наявна медична документація дає підстави для висновку, що такі витрати позивачка може нести й надалі.

Правові позиції Верховного Суду щодо аналізу норм СК України вказують, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо: 1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; 2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення; 3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу; 4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 24 червня 2021 року, справа № 759/6629/19. Верховний Суд дійшов висновку, що приписи частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.

У цьому контексті слід зазначити, що для підтвердження тимчасової непрацездатності на тривалий період; направлення на МСЕК (медико-соціальну експертну комісію; нині експертну команду з оцінки повсякденного функціонування (ЕКОПФО)) для встановлення інвалідності; визначення професійної придатності; оформлення соціальних пільг та допомог тощо, необхідний висновок Лікарсько-консультативної комісії (далі ЛКК). Висновок ЛКК може видавати тільки офіційно створена Лікарсько-консультативна комісія, яка функціонує при медичних закладах. Загальний термін дії висновку ЛКК залежить від мети його видачі: для підтвердження тимчасової непрацездатності до 1 року; для направлення на МСЕК 1 місяць. Висновок ЛКК може слугувати підставою для оформлення інвалідності. Порядок роботи ЛКК регулюється, зокрема, наказом МОЗ України від 09.04.2008 № 189 «Про затвердження Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності». З 2025 року функції МСЕК почали виконувати експертні команди з оцінки повсякденного функціонування (ЕКОПФО) з урахуванням законодавчих нововведень. Статтею 23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначені підстави для відстрочки від служби. Зокрема п. 9 визначено, що призову не підлягають особи, які здійснюють постійний догляд за хворою дружиною (чоловіком), дитиною або власними батьками (чи батьками подружжя), якщо ці особи потребують такого догляду. Необхідність постійного догляду має бути підтверджена висновком одного з таких органів: МСЕК (до 01.01.2025 р.), ЕКОПФ (після 01.01.2025 р.) або ж ЛКК.

Довідка ЛКК щодо тимчасової непрацездатності, висновок МСЕК щодо інвалідності суду надані не були.

Між тим, як вбачається з наведеного вище аналізу Верховного Суду норм матеріального права, аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися в різних випадках за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі, потреба в матеріальній допомозі, нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення, можливість другого із подружжя надавати таку матеріальну допомогу.

Суд вважає, що в даному випадку наявні необхідні для призначення аліментів юридичні складові: перебування у зареєстрованому шлюбі, потреба в матеріальній допомозі, низький рівень матеріального забезпечення, можливість другого із подружжя надавати таку матеріальну допомогу.

Щодо юридичної складової відсутності зловживань (ст. 83 СК України) суд зазначає наступне. Позивачка і відповідач перебувають у шлюбі понад рік, станом на момент ухвалення рішення суду не відомі обставини щодо наміру відповідача розлучитися, інформація щодо факту приховування хвороб від другого з подружжя при реєстрації шлюбу відсутня. Сумніви, що позивачка свідомо поставила себе у становище такої, що потребує матеріальної допомоги, з огляду на надані медичні довідки не підтверджуються. Згідно з вказаною правовою позицією Верховного Суду, в подальшому рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком у випадку встановленого зловживання правом.

Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», визначено на 2025 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень.

Право на достатній життєвий рівень гарантоване статтею 48 Конституції України. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції).

Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).

Конституція України в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з Основним законом України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини є право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття «достатній життєвий рівень» в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у Рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що «у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини» (речення друге абз.1 пп. 2.3 п. 2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз.4-5 пп.2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України).

Окрім Конституції України, права та свободи людини знаходяться під захистом міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому останні є частиною національного законодавства України (стаття 9 Конституції).

Невід`ємною частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції ратифіковані Верховною Радою України 17 липня 1997 року (далі - Конвенція).

Вищезазначені міжнародні документи та відповідне законодавство України становлять концептуальний каркас розуміння принципу верховенства права.

Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав і основних свобод людини право кожного на життя охороняється законом.

Згідно зі статтею 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права на Державах-підписантах лежить обов`язок створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби. В свою чергу Конвенція про права осіб з інвалідністю, визнаючи важливою доступність охорони здоров`я, зобов`язує Держави-учасниці Конвенції вживати усіх належних заходів для забезпечення доступу осіб з інвалідністю до послугу сфері охорони здоров`я (стаття 12 Конвенції).

Таким чином, державні органи України, зокрема судової складової державної влади, повинні керуватися вищезазначеними положеннями Конституції України та міжнародних документів як основоположних нормативно-правових актів, в яких знаходить своє втілення принцип верховенства права.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що відсутність аліментів для ОСОБА_1 впливає на її право на достатній життєвий рівень, гарантований статтею 48 Конституції України, а обов`язок держави щодо створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби, у випадку позбавлення її цього права, може бути визнаний невиконаним (стаття 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права).

З огляду на те, що позивачка не отримує пенсійних виплат, соціальної допомоги, її матеріальне становище є виключно скрутним. Таке становище унеможливлює самостійне забезпечення елементарних життєвих потреб, зокрема в умовах стану її здоров`я, наявності захворювань, які потребують постійного лікування та витрат.

З врахуванням наведеного, суд приходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, аліментів на її утримання, з урахуванням можливості відповідача надавати таку допомогу, однак вважає недоведеними вимоги позивачки щодо стягнення аліментів у розмірі частки від щомісячного доходу відповідача, тому приходить висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 1/8 частки від щомісячного його доходу.

Право на допомогу передбачено статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», яка встановлює, що особам, які досягли віку, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не набули необхідного страхового стажу, призначається державна соціальна допомога. На момент ухвалення рішення позивачці 64 роки.

З урахуванням зазначеного, аліментні зобов`язання відповідача мають бути встановлені судом на визначений строк до отримання ОСОБА_1 пенсійних або інших соціальних виплат або до настання інших обставин, що об`єктивно змінять її матеріальний стан.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачка на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Між тим на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію розрахунка та квитанцію.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 2000 гривень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1-3,75,77,83 Сімейного кодексу України, ст. ст. 75, 81, 141, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 ) у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше встановленого законом прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць щомісяця, починаючи з 22 липня 2025 року, до отримання ОСОБА_1 пенсійних або інших соціальних виплат або до настання інших обставин, що об`єктивно змінять її матеріальний стан.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 ) у дохід держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подане до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М. С. Булкат