КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року в цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно з яким просило суд:

- стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата) за період з 01.05.2015 по 01.02.2021, що складається з: основного боргу у розмірі 13 686 грн. 54 коп., інфляційних втрат у розмірі 2 981 грн. 82 коп. та 3 % річних у розмірі 1 057 грн. 59 коп

- судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалося на те, що позивач у період з 01.05.2015 по 01.02.2021 надавав послуги по будинку АДРЕСА_1 , який ввійшов до державного житлового фонду, віднесений до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Відповідачі є наймачами квартири АДРЕСА_2 і споживають послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

У зв`язку з тим, що відповідачі знехтували обов`язком щодо укладення письмового договору з позивачем, то діє уніфікований публічний договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», який опубліковано в газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14.07.2015.

У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань, у відповідачів виникла перед позивачем заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.05.2015 по 01.02.2021 у розмірі 17725 грн. 95 коп. (т. 1 а.с. 1-7).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04.03.2025 позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2015 по 01.02.2021 основного боргу у розмірі 13686 грн. 54 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» судовий збір у розмірі 1752 грн. 71 коп, тобто по 584 грн. 24 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі, позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», посилаючись неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.05.2015 по 01.03.2020 скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що загальнодержавний карантин був запроваджений з 12.03.2020 та тривав до 30.06.2023, а посилаючись на постанову Київського апеляційного суду від 21.07.2021 в справі № 752/24896/20 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, вважає, що 3 % річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідачів.

При цьому указує, що з відповідачів підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 2069 грн. 23 коп. та інфляційні втрати у сумі 703 грн. 55 коп. за період з 01.05.2015 по 12.03.2020.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 22.05.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Копії ухвал суду, разом із копією апеляційної скарги та доданими до неї документами, відповідачами було отримано 09.06.2025, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштового направлення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 01.05.2015 по 01.03.2020, то відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань щодо оплати комунальних послуг позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку, окрім основної заборгованості, 3% річних у розмірі 1057 грн. 59 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2 981 грн. 82 коп. за період з 01.05.2015 по 01.02.2021.

Так, суд першої інстанції встановивши, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані відповідачі: ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 64275453 від 23.06.2021; ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 64275458 від 23.06.2021; ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 64275464 від 23.06.2021, за відсутності доказів щодо неналежного надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території позивачем відповідачам, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 13 686 грн. 54 коп.

При цьому, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що на території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 запроваджено карантин, на період дії якого заборонено нарахування та стягнення 3% річних, інфляційних втрат та неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а також ураховуючи, що з 24.02.2022 в Україні діє правовий режим воєнного стану, а в період воєнного стану нарахування та стягнення судом пені, 3% річних та інфляційних втрат також заборонено, тому нарахування позивачем за спірний період 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним та таким, що порушує норми матеріального права.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Так, згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даній справі, що переглядається, позивачем до відповідачів, як солідарних боржників, пред`явлені позовні вимоги про стягнення саме 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку з несплатою заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій.

Дійсно, як вказав суд першої інстанції постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 на всій території України було запроваджено карантин та на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (530-ІХ від 17.03.2020), а також протягом 30 днів з дня його відміни, заборонено: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Позивач, заявляючи вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у позовній заяві посилався на положення ст. 625 ЦК України.

Приписи статті 625 ЦК України наголошують на тому, що нарахування процентів пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому нарахування 3 % річних та застосування індексу інфляції до боргу не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такі висновки узгоджуються із постановою Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 922/175/18, де зазначено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено. Отже, положення ст. 549 ЦК України (штраф, пеня) та ст. 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природою.

Враховуючи викладене, а також те, що передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, і є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника, тому нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат є законним та таким, що підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови у відповідній частині про задоволення позовних вимог.

Таким чином, беручи до уваги викладене вище, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх обов`язків щодо оплати послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних та інфляційних.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що позивач в апеляційній скарзі посилався на компенсаційний характер 3 % річних та інфляційних втрат, а відтак правомірності заявлених ним вимог у цій частині, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, проте на власний розсуд визначився із періодом стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, про що заявив в апеляційній скарзі, а тому, суд апеляційної інстанції доходить висновку про задоволення вимог апеляційної скарги про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» 3 % річних у розмірі 2 069 грн. 23 коп. та інфляційних втрат у розмірі 703 грн. 55 коп. за період з 01.05.2015 по 01.03.2020, що узгоджується з доводами та вимогами апеляційної скарги.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, апеляційний суд доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, з відповідачів підлягає стягнення судовий збір за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 107 грн. 79 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3405 грн. 00 коп., а всього по 1837 грн. 59 коп. з кожного

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, а також в частині розподілу судових витрат - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» 3 % річних у розмірі 2069 (дві тисячі шістдесят дев`ять) гривень 23 (двадцять три) копійки та інфляційні втрати у розмірі 703 (сімсот три) гривні 55 (п`ятдесят п`ять) копійок за період з 01.05.2015 по 01.03.2020.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» 1837 (одну тисячу вісімсот тридцять сім) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» 1837 (одну тисячу вісімсот тридцять сім) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» 1837 (одну тисячу вісімсот тридцять сім) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова