ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні в приміщенні апеляційного суду в місті Дніпрі справу, що виникла з сімейних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Болдирєва У.М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

07 листопада 2024року ОСОБА_1 подала позов в суд проти ОСОБА_2 з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином 23 років за умови його навчання.

Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язувала із тим, що 01 липня 2006року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 25 червня 2013року рішенням суду шлюб укладений сторонами було розірвано.

Вказувала, що на даний час ОСОБА_3 є студентом Відокремленого структурного підрозділу «Технологічний фаховий коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету», термін закінчення навчання 29 лютого 2026 року.

Посилаючись на обов`язок батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, і на те, що батько має можливість надавати матеріальну допомогу сину, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, а син потребує матеріальної допомоги є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд стягнув аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/8 (однієї восьмої) частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 листопада 2024року і до закінчення навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Технологічний фаховий коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету», але не більше ніж до досягнення повнолітнім сином двадцяти трьох років.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що зазначені в позовній заяві обставини свідчать про наявність правових підстав для стягнення аліментів з батька який може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сина на час його навчання.

Водночас визначаючи частковий розмір аліментів, суд врахував матеріальне становище ОСОБА_2 , його постійний дохід, заразом виснував, що суд також враховує можливість повнолітнього сина одержувати матеріальну допомогу від матері і наявність у повнолітнього сина самостійного доходу (стипендії).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

10 червня 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловила вимогу про скасування рішення та задоволення позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що суд при визначенні розміру аліментів не звернув уваги на те, що у відповідача відсутні на утриманні інші непрацездатні особи чи діти, а також суд не врахував сукупний місячний дохід ОСОБА_2 , який складає 36500,00грн.

Також заявниця звертала увагу суду на те, що судом не враховані обставини щодо матеріального становища матері, яка має незначний сукупний річний дохід, має на утриманні іншу малолітню дитину та знаходиться у відпустці по догляду за малолітньою дитиною.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

17 липня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

01 липня 2006року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб; який розірваний рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2013року /а.с.10/.

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.6/.

ОСОБА_3 з 01 вересня 2022року є студентом та навчається за кошти держави на третьому курсі у Відокремленому структурному підрозділі «Технологічний фаховий коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету», термін закінчення навчання 29 лютого 2026 року /а.с.9, 49/; та його дохід у вигляді стипендії за період з 01.09.2024року по 31.01.2025року склав 5259,57грн /а.с.50/.

ОСОБА_1 має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.48/

З 24 січня 2023року по 23 січня 2024року та з 23 січня 2025року по 23 січня 2026року ОСОБА_1 , керуюча магазином 16 Товариства з обмеженою відповідальністю «Медтехніка ОРТО» перебуває у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді до досягнення нею шестирічного віку /а.с.43, 44/; сума доходу ОСОБА_1 за 2023рік складала 9838,88грн, та 9498,02грн за 2024рік /а.с.45-46/.

Дохід ОСОБА_2 за даними електронної особової справи в ГУ ПФ України в Дніпропетровській області за період з вересня 2024року по лютий 2025року склав 89002,23грн /а.с.56/; та ОСОБА_2 має професійне захворювання 55% втрати працездатності та є інвалідом третьої групи /а.с.60/.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що визначення розміру аліментів у 1/8 частці від заробітку (доходу) відповідача, відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, водночас, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Як правову підставу для задоволення позову суд першої інстанції виснував, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Та суд виснував, що у даній справі така сукупність умов дотримана, зокрема, син сторін є повнолітнім, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Тож, обов`язковими обставинами, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати сину таку матеріальну допомогу та існування потреби у сина в зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі.

Встановивши, що син сторін ОСОБА_3 є студентом та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання сина аліментів в розмірі 1/8 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на час навчання.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи (а.с.59).

Згідно довідки про доходи виданої ПФУ, ОСОБА_2 за період з вересня 2024року по лютий 2025року отримав пенсію в загальному розмірі 128 416,24грн та страхові виплати за період з вересня 2024року по лютий 2025року в загальному розмірі 89002,23грн (а.с.53, 56).

Водночас, позивачка також підтвердила що вона має дохід та є працездатною.

Тож за наведених умов жодна із сторін не надала суду належних та достатніх доказів того, що її матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається.

У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що виключно на відповідача слід покласти обов`язок по наданню матеріальної допомоги сину та з приводу того, що він спроможний надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який навчається в розмірі що визначений позивачкою є необґрунтованими та не дають підстав для збільшення розміру аліментів та не звільняють позивачку від обов`язку також утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

В судовому засіданні ствердження позивачки про наявність підстав для збільшення розміру аліментів судом першої інстанції перевірено належним чином також за відсутності будь-яких інших доказів дана обставина є не доведеною в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів було забезпечено справедливий баланс між усіма відповідними конкуруючими приватними інтересами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду що відповідно до статті 375 ЦПК України дає підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення та без зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2025року.

Судді: