Справа 556/3139/24
Номер провадження 2/556/220/2025

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

02.09.2025. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Котик Л.О.

при секретарі - Соловей Г.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Кругліцької В.М.

представника третьої особи - Каноницької сільської ради, як органу опіки та піклування Босика В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Каноницької СТГ Вараського району Рівненської області, про позбавлення батьківських прав,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Каноницької СТГ Вараського району Рівненської області, про позбавлення батьківських прав, відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що вони з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. У них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося і рішенням Володимирецького районногно суду Рівненської області від 15 грудня 2016 року шлюб розірвано, малолітнього сина ОСОБА_4 залишено проживати з матір`ю.

Відповідач вже дев`ять років не піклується про сина, не цікавиться його станом здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов отримання ним освіти, не спілкується з сином, матеріально не забезпечує.

Зазначені факти свідчать про ухилення батьком від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. А тому позивачка просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний позов надійшов до суду 28 жовтня 2024 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

21.02.2025 від відповідача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить долучити до матеріалів справи копії квитанції про сплату аліментів та копії квитації про оплату за відвідування дитячого садка.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Належним чином повідомлений відповідач, повторно в судове засідання не з"явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. А тому судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги і надала пояснення в межах пред`явленого позову. Відповідач ніколи не піклувався сином, не брав участі в його вихованні, матеріально не забезпечував. Допомагала свекруха, сплачувала за нього аліменти. У 2022 році позивачка одружилася з ОСОБА_5 . Син називає вітчима татом, останній має намір його усиновити. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, будь-якої участі у вихованні сина не бере, аліментів не сплачує.

Представник третьої особи, начальник служби у справах дітей Каноницької сільської ради, ОСОБА_6 суду пояснив, що до служби у справах дітей звернулася позивачка із заявою, в якій просила розглянути на засіданні комісії з питань захисту прав дітей питання доцільності позбавлення батьківських прав її колишнього чоловіка - ОСОБА_2 , відносно їх малолітнього сина ОСОБА_3 , 2014 року народження. На засіданні комісії ОСОБА_1 повідомила, що після розлучення вона сама виховує їх спільного сина. Батько допомоги не надає, має велику заборгованість по сплаті аліментів. ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виховання та утримання сина.

ОСОБА_2 повідомив, що він інколи спілкується з сином, несплату аліментів пояснював відсутністю роботи.

Також були надані пояснення свідків сусідів, які повідомили, що вже тривалий час батько не провідує дитину, допомоги не надає.

Згідно характеристики, виданої Озерським ліцеєм Каноницької сільської ради, вихованням дитини - ОСОБА_3 постійно займається мати, батько не бере участі у вихованні та навчанні сина, батьківські збори не відвідує.

З заявами про встановлення порядку спілкування з дитиною ОСОБА_2 не звертався. А тому комісія з питань захисту прав дитини вважає, що з метою захисту прав та законних інтересів малолітнього ОСОБА_3 буде доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , що відповідає інтересам дитини.

Аналогічні покази дав суду допитаний у якості свідка - голова Каноницької сільської ради, голова комісії ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_8 , староста с. Озеро Каноницької сільської ради, також ствердив, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, який проживає з матір`ю. Не цікавиться його життям, матеріально не допомагає. Даний факт стверджують сусіди, вчителі ліцею, де навчається ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснив, що він не знає як звати біологічного батька, останній з ним не спілкується. Він живе з мамою і вітчимом, називає його татом. Хоче змінити прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстрували 23 жовтня 2022 року Володимирецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) шлюб, про що складено відповідний актовий запис №129.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 грудня 2016 року у справі №556/1837/16-ц шлюб між сторонами розірвано. Залишено місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю.

Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Озеро, відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 №18 від 22 листопада 2024 року, з метою захисту прав та законних інтересів малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , коміся з питань захисту прав дитини вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Озеро Вараського району Рівненської області, відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

Згідно долучених відповідчем до матеріалів справи квитанцій, зазначено, що ОСОБА_2 сплачував аліменти на утримання дитини, однак ввитанції від 2020, 2021, 2022. Доказів про сплату аліментів за інші періоди, відповідачем не надано. За відвідування дитячого садочку квитанції від 2018, 2017, 2019 роки.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Нормами Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 155 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Суд має встановити усі фактичні обставини для правильного вирішення справи і визначити, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 465/3694/14-ц (провадження № 61-36265св18) Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі № 713/63/17 (провадження № 61-27680св18).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу життям сина не цікавиться, участі у його вихованні не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток останнього, не цівиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя, із дитиною не спілкується, матеріально не допомагає.

Таким чином, суд належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, встановивши усі фактичні обставини для правильного вирішення справи, дійшов до висновку про те, що органом опіки та піклування наведені підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батька батьківських прав. ОСОБА_2 не надав суду належних доказів щодо заперечення позову, відзив на позовну заяву не подав, не вказав, що має намір на відновлення відносин із дитиною, що здійснює дії, спрямовані на налагодження спілкування із своїм сином. Відповідач не скористався своїми правами, свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому суд вважає, що слід позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як крайній захід, і таке рішення, на думку суду, ухвалене в інтересах дитини.

В той же час, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20.

Таким чином, позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати власного сина, а тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Каноницької СТГ Вараського району Рівненської області, про позбавлення батьківських прав,слід задовольнити.

Щодо судового збору.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 листопада 2024 року позивачку звільнено від сплати судового збору.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_11 задоволено повністю, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

На підставі наведеного, керуючись Конвенцією про права дитини, Законом України "Про охорону дитинства",ст. ст. 150, 155, 164 СК України, ст.ст. 4,6,8,10-13, 17-18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд ,-

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Каноницької СТГ Вараського району Рівненської області, про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2025 року.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Третя особа: Орган опіки і піклування Каноницької СТГ Вараського району Рівненської області, місцезнаходження: с. Каноничі, вул. Незалежності, 88, Вараський район Рівненська область, )