ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/560/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Хома М.В., Храпак Н.М.

за участю секретаря - Дідух М.Є.,

у відсутності сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/24002/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» від імені якого діє адвокат Тараненко Артем Ігорович на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року (ухвалене суддею Черніцькою І.М.) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал» ) звернулося в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено електронний Договір за №351644766 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на підставі якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 25 000 грн. на умовах строковості (140 днів), зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит у визначені договором терміни та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.

Право грошової вимоги за указаним кредитним договором переходило тричі на підставі договорів факторингу: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс»; від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача - ТОВ «Юніт Капітал».

Згідно останнього договору факторингу від 04.09.2024 року №0409/24, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», на підставі акту прийому-передачі реєстру боржників, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №351644766 від 28.10.2021 року, яка становить 45 920,46 грн., з яких: 21 657, 20 грн. заборгованість по кредиту та 24 263,26 грн. заборгованість за несплаченими відсотками.

З огляду на наведене, просили стягнути з відповідача на свою користь вищевказаний розмір заборгованості, а також судові витрати, які складаються з 2 422,40 грн. сплаченого судового збору та 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Юніт Капітал» - адвокат Тараненко А.І. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Звертає увагу на те, що строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 розпочинається від 28.11.2018 та діє до 31.12.2024 включно (із урахуванням додаткових угод), відповідно цей договір є рамковою угодою та підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу.

Вважає, що відповідно до витягу з реєстру прав вимоги, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача у справі та аналогічні обставини мали місце і щодо послідуючого відступлення прав вимоги до відповідача іншим кредиторам, останнім з яких є позивач у справі (до якого право вимоги перейшло на підставі Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу від 04.09.2024 року №0409/24.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання сторони не з`явились без поважних причин, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання грошових коштів в кредит, в якій просив надати йому кредит в розмірі 25 000 грн, строком на 140 днів, шляхом зарахування вказаної суми на картку за №4149-62ХХ-ХХХХ-7349.

28 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем договору за №351644766 (далі Договір). Вказаний кредитний договір підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV2F69V.

Згідно з умовами п. п. 1.1., 1.2. кредитного договору, за цим договором Кредитодавець зобов`язався надати Позичальнику кредит на суму 25 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.

Кредитна надається строком на 140 днів.

Відповідно до умов п. п. 1.4., 1.5. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85% річних, що становить 0,69% в день від суми кредиту за час користування ним.

На умовах, викладених у п. 1.6 договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50% річних, що становить 1,30% в день від суми кредиту за час користування ним.

Згідно платіжного доручення АТ КБ «ПриватБанк» за №975c983d-efr2-439e-9dd40480cfa0 від 28 жовтня 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 25 000 грн. на картку за №4149-62ХХ-ХХХХ-7349, згідно договору за №351644766 від 28 жовтня 2021 року.

Як слідує з довідки АТ КБ «ПриватБанк» за №08/2024, 28 жовтня 2021 року банком за доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було здійснено грошовий переказ за № з перерахування грошових коштів в сумі 25 000 грн на картку № НОМЕР_1 .

Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за вищезазначеним кредитним договором у відповідача за період з 28.10.2021 року по 15.02.2022 року розмір заборгованості (з урахуванням сплачених сум 11.11.2021 року 4 009,40 грн.; 30.11.2021 4 009,40 грн.), становить 43 386, 60 грн., з яких: 21 657,20 грн. за тілом кредиту, 22 010, 94 грн. за нарахованими процентами.

Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Таліон Плюс», за вищезазначеним кредитним договором у відповідача за період з 15.02.2022 року по 08.04.2022 року розмір заборгованості (з урахуванням сплачених сум 11.11.2021 року 4 009,40 грн.; 30.11.2021 4 009,40 грн.), становить 45 920, 46 грн., з яких: 21 657,20 грн. за тілом кредиту, 24 263, 26 грн. за нарахованими процентами.

Аналогічна сума заборгованості міститься у розрахунку заборгованості позивача.

28.11.2018 ТОВ «Манівео» (Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (Фактор) підписали договір факторингу №28/1118-01 (далі у тексті договір №28/1118-01), за п. 2.1 якого згідно умов цього договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 26-31).

Відповідно до п. 8.1, 8.2 договору №28/1118-01 строк цього договору починає свій перебіг у момент його підписання уповноваженими представниками сторін та закінчується 28.11.2019 року.

28 листопада 2019 року сторони договору №28/1118-01 уклали додаткову угоду №19 до цього договору, якою п. 8.2 договору виклали у наступній редакції: «строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором». Всі інші умови договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 залишені без змін.

В подальшому сторони неодноразово продовжували строк дії договору №28/1118-01 додатковими угодами №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 аж до 31 грудня 2024 року.

15 лютого 2022 року ТОВ «МАНІВЕО» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписали Реєстр прав вимоги №173 на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, у якому зазначені: П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер ( НОМЕР_2 ) та дата (28.10.2021) Кредитного договору, сума заборгованості за тілом кредиту (21 657,20 грн.) та за відсотками (22 010,94 грн.).

30 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (Фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу за №30/1023-01.

Відповідно до положень п. 2.1 договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

За п. 8.2 договору №30/1023-01 строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 31.12.2024 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за договором.

30 жовтня 2023 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» підписали Реєстр прав вимоги №1 на виконання договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023, у якому зазначені: П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер ( НОМЕР_2 ) та дата (28.10.2021) Кредитного договору, сума заборгованості за тілом кредиту (21 657,20 грн.) та за відсотками (24 263,26 грн.).

04 вересня 2024 року позивач, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Фактор), та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (Клієнт) підписали договір факторингу №0409/24 (далі у тексті договір №0409/24), згідно п. 1.1 якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

У матеріалах справи містяться Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №0409/24 від 04.09.2024 року та Реєстр боржників від 04.09.2024 року до договору факторингу №0409/24 від 04.09.2024 року, які підписані його сторонами.

У згаданому вище Реєстрі боржників зазначені: П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер ( НОМЕР_2 ) та дата (28.10.2021) Кредитного договору, сума заборгованості за тілом кредиту (21657,20 грн.) та за відсотками (24263,26 грн.)..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором

Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.

Відповідно до п. п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01від 28.11.2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (із урахуванням додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 року, де договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції) під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Розділом 4 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п. 4.1. наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Також згідно п.4.1. договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 року, визначено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.

Крім цього, відповідно до п.1.2 договору факторингу №0409/24 від 04.09.2024 року, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

З огляду на фактичні обставини даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи - копії договорів факторингу, додаткових угод до них, реєстрів права вимоги, реєстру боржників до договору факторингу та акту прийому-передачі реєстру боржників є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у даних правовідносинах - від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс»; від ТОВ «Таліон Плюс до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача - ТОВ «Юніт Капітал» по боргових зобов`язаннях ОСОБА_1 за кредитним договором №351644766 від 28.10.2021 року.

Відсутність доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу (з урахуванням встановлених фактичних обставин даної справи (договорами факторингу (додатковими угодами) було передбачено, що право вимоги до нових кредиторів переходить з моменту підписання сторонами реєстрів прав вимог (акту-прийому передачі реєстру боржників)), не спростовує факту набуття позивачем (та попередніми кредиторами відповідно) права вимоги до відповідача за кредитним договором №351644766 від 28.10.2021 року.

Водночас колегія суддів вважає нерелевантним посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17, де суд зробив один з висновків про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі, в тому числі докази на підтвердження оплати за договором, оскільки у згаданій справі умовами Договору факторингу та Договору відступлення-1 було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом (стороною 1) в повному обсязі оплати за такими договорами, однак такі докази суду надані не були.

Отже, встановлені під час розгляду даної справи обставини є відмінними від тих, що були предметом перегляду Верховним Судом у справі № 905/306/17.

Суд першої інстанції на вказані фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги з підстав недоведеності існування права вимоги у позивача за кредитним договором, а тому доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими.

З кредитного договору, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця та ОСОБА_1 підписав його одноразовим ідентифікатором MNV2F69V, відправленим 28.10.2021 року о 12:39:02, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Оскільки в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, відступлення у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором на користь позивача, відтак апеляційний суд приходить до висновку про наявність у нового кредитора (позивача) права вимоги за кредитним договором №351644766 від 28.10.2021 року.

Також апеляційний суд погоджується із заявленою позивачем сумою заборгованості, оскільки згідно розрахунків, наданих позивачем, нарахування відсотків здійснено у відповідності до вищезазначених умов кредитного договору та в межах строку дії кредитного договору.

Відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №351644766 від 28.10.2021 року, яка становить 45 920,46 грн., з яких: 21 657, 20 грн. заборгованість по кредиту та 24 263,26 грн. заборгованість за несплаченими відсотками.

Щодо судових витрат.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власної ініціативи.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Тараненко А.І. просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, а саме 6 000 грн. витрат на професійну допомогу, які пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції та 6 000 грн. витрат на професійну допомогу, які пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги у суді першої інстанції було надано: копію договору про надання правничої допомоги № 09/09/2024-02 від 09.09.2024 року, копію додаткової угоди № 6 до договору про надання правничої допомоги та копію акту прийому передачі наданих послуг від 09.09.2024 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 6 000 грн (5 000 грн. (2 год.) за складання позовної заяви, 500 грн. (1 год) за вивчення матеріалів даної справи, 500 грн. (1 год) за надання усної консультації стосовно складання позовної заяви).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги у суді апеляційної інстанції було надано: копію акту прийому-передачі наданих послуг від 10.04.2025 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 6 000 грн. (2 год) за складання апеляційної скарги у даній справі.

Судові витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу у суді першої інстанції та апеляційній інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.

Дослідивши вищевказані докази щодо розміру понесених витрат позивачем на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 12 000 грн. не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характер необхідних, неминучих, не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, а тому колегія суддів, приходить до висновку про необхідність стягнення витрат у розмірі 6 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Юніт Капітал задовольнити.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (вул. Рогнідинська 4-А/10 м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором №351644766 від 28.10.2021 року в розмірі 45 920,46 грн., з яких: 21 657, 20 грн. заборгованість по кредиту та 24 263,26 грн. заборгованість за несплаченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (вул. Рогнідинська 4-А/10 м. Київ, ) 2422,40 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 3633,60 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Храпак Н.М.