Єдиний унікальний номер судової справи: 488/540/25
Номер провадження: 22-ц/812/1526/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Миколаївської міської ради

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді - Чернявської Я.А. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до Миколаївської міської радипро визнання наймачем та визнання права користування житловим приміщення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2025 року адвокат Колесник Ю.В. діючи в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської радипро визнання наймачем та визнання права користування житловим приміщенням .

Позов обґрунтовано тим, що в 2002 році ОСОБА_1 отримав ордер № 1343 на житлову площу в сімейному гуртожитку-кімнату АДРЕСА_1 .

В 2004 році суміжна кімната звільнилась і за погодженням з адміністрацією гуртожитку їхня родина написала заяву з проханням передати їм кімнату № НОМЕР_1 у користування. Після чого було отримано ордер на вищезазначену кімнату.

В подальшому вони стали проживати в двох кімнатах і з того періоду всі зареєстровані в кімнатах АДРЕСА_2 , про що свідчать відмітки в паспортах та наявний відповідний акт.

В 2024 році звернулися до Миколаївської міської ради, щоб приватизувати кімнати в яких вони проживають, однак з`ясувалось, що такий об`єкт приватизувати не можливо.

Так, в Центрі надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради повідомили про необхідність подання разом із заявою всіх повнолітніх членів родини, документу, що підтверджує право правомірного користування об`єктом, який треба приватизувати.

Проте такий документ був наявний лише на кімнату № НОМЕР_2 , а на кімнату № НОМЕР_1 він не зберігся. Крім того, фактично цілісним об`єктом є кімнати № НОМЕР_2 -НОМЕР_1 , оскільки розпорядженням Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради №232-р від 22 жовтня 2013 рокубуло прийнято в експлуатацію вказані кімнати у гуртожитку по АДРЕСА_3 , що знаходяться у користуванні ОСОБА_1 .

Площа приміщення була збільшена за рахунок приєднання частини місць загального користування: санвузла площею 3,30 кв. м та коридору площею 3,00 кв. м.

Отже, після об`єднання та приєднання санвузла і коридору, кімнати № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 як окремі об`єкти перестали існувати.

При цьому, у 2004 році, вони зареєструвалися саме в цих об`єктах - кімнатах АДРЕСА_2 та всі необхідні документи ними були подані.

Таким чином, існували всі обставини для законної реєстрації родини в кімнатах № 910-911 та вони вважалися такими, що набули право на приватизацію.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати їх наймачами та визнати за ними право користування кімнатами АДРЕСА_2 .

Представник Миколаївської міської ради через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві вказувала на те, що питання щодо визнання права проживання та користування житловим приміщенням належить до компетенції виконавчого комітету Миколаївської міської ради, а відтак, Миколаївська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі. Представник стверджувала, що оскільки рішення суду може вплинути на права та обов`язки виконавчого комітету Миколаївської міської ради, тому належною стороною в якості відповідача є саме Виконавчий комітет Миколаївської міської ради.

Представник позивачів - адвокат Колесник Ю.В., через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що твердження відповідача щодо неналежного відповідача є хибними.Вимоги викладені в позовній заяві до відповідача -Миколаївська міська рада є незмінними.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року позов задоволено. Ухвалено визнатиправо користування за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 кімнатами № НОМЕР_3 у гуртожитку, що розташований за адресою АДРЕСА_3 .

Рішення суду мотивовано тим, що кімнати №910 НОМЕР_1 у гуртожитку, що розташований по АДРЕСА_3 утворюють єдине житлове приміщення, яке перебуває у фактичному та безперервному користуванні позивачів. Факт проживання в цьому приміщенні не оспорюється відповідачем. При цьому правовстановлюючі документи втрачені частково - лише щодо кімнати №911, що стало перешкодою для приватизації.

Враховуючи положення ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 61,64 ЖК України, Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» суд вважав вимоги позивачів обґрунтованими.

Крім того, судом було відхилені доводи представника відповідача щодо неналежного відповідача у даній справі - Миколаївської міської ради.

Так, відповідно до ст. ст. 1, 11, 25, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Миколаївська міська рада є юридичною особою публічного права, яка діє в інтересах територіальної громади, є власником майна комунальної форми власності та здійснює від імені громади управління цим майном.

Міська рада є засновником виконавчого комітету і несе загальну відповідальність за реалізацію житлової, соціальної, комунальної політики в межах повноважень, передбачених законом. Таким чином, усі рішення, пов`язані з передачами у користування, визнанням прав найму, реєстрацією та обліком житла у власності громади, відбуваються від імені саме міської ради,незалежно від того, що їх виконує виконавчий орган.

Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Тобто, органи місцевого самоврядування є суб`єктами права власності на відповідне комунальне майно, зокрема житловий фонд гуртожитків. Тому у спорах, які стосуються користування майном територіальної громади, саме міська рада є належним відповідачем.

Враховуючи, що вимоги позивачів стосуються визначення правового статусу житлового приміщення як об`єкта власності територіальної громади, належним відповідачем у справі є саме Миколаївська міська рада як власник та розпорядник відповідного майна.

Не погодившись з рішенням суду, Миколаївська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що визнання права проживання та користування житловим приміщенням належить до компетенції виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є органом місцевого самоврядування , якому делеговані певні повноваження та який підпорядкований Миколаївській міській раді, а відтак, Миколаївська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі.

Крім того, вказує на те, що в матеріалах справи не міститься доказів на підтвердження того, що сім`я ОСОБА_1 отримувала ордер на вселення до кімнати №911 по вул. Металургів, 28 та відповідно на дане приміщення не укладався договір найму житла, відсутні підстави для приватизації кімнат №910-911, а відтак вимоги позивачів є безпідставними та необґрунтованими.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про місце й час судового розгляду повідомлені належними чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 15 січня 2003 року ОСОБА_1 на склад сім`ї видано ордер №1343 на житлову кімнату АДРЕСА_1 на підставі загального рішення адміністрації та профспілкового комітету Миколаївського глиноземного заводу від 17 грудня 2002 року № 40.

Гуртожиток по АДРЕСА_3 перебуває у комунальній власності Миколаївської міської територіальної громади з 15 січня 2003 року.

У 2004 році суміжна кімната АДРЕСА_4 вказаного гуртожитку звільнилася, після чого, за погодженням із адміністрацією гуртожитку, родина ОСОБА_5 почала фактично користуватись обома кімнатами, про що не заперечують сторони.

Починаючи з 2004 року, члени родини проживають у кімнатах № НОМЕР_3 гуртожитку на постійній основі, про що також свідчать відмітки в паспортах місця реєстрації місця проживання.

У 2013 році розпорядженням Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради №232-р від 22.10.2013 року кімнати №910 - 911 були прийняті в експлуатацію як єдине житлове приміщення після об`єднання з частинами місць загального користування - санвузлом та коридором, що підтверджується технічним висновком, актом обстеження та погодженням з управлінням містобудування та архітектури.

Отже, кімнати №910 - 911 утворюють єдине житлове приміщення, яке перебуває у фактичному та безперервному користуванні позивачів. Факт проживання в цьому приміщенні не оспорюється відповідачем.

Згідно інформації виконавчого комітету Миколаївської міської ради, сім`я ОСОБА_1 не отримувала ордер на вселення до кімнати АДРЕСА_5 та відповідно на дане приміщення не укладався договір найму житла, відсутні підстави для приватизації цілого об`єкта - кімнат № 910-911.

Як на підставу своїх вимог позивачі посилаються на те, що правовстановлюючі документи частково втрачені, а саме на кімнату №911, що стало перешкодою для приватизації.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що вимоги позивачів стосуються визначення правового статусу житлового приміщення як об`єкта власності територіальної громади, а належним відповідачем у справі є саме Миколаївська міська рада як власник та розпорядник відповідного майна.

Між тим, з таким висновком погодитися не можливо з огляду на наступне.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) Верховний Суд зазначив, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» система місцевого самоврядування включає, зокрема, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами (абз. 10 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, а межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону (ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України»).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань виконавчий комітет Миколаївської міської ради є юридичною особою (код 04056612) (т. 1 а.с.

Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад визначені у главі 2 Розділу ІІ Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та їх положеннях (ст. ст. 27-41,52).

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать зокрема повноваження: - облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства ні підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій підпункти 5,7-8 пункту «б» ст. 30 Закону).

Отже, наведене свідчить про те, що виключно до повноважень виконавчого комітету Миколаївської міської ради належить вирішення питання щодо надання житлових приміщень, укладання договорів найму та видачі ордерів.

Відповідно до Регламенту виконавчого комітету Миколаївської міської ради, виконавчий комітет Миколаївської міської ради є виконавчим органом Миколаївської міської ради, який утворюється нею на строк її повноважень, є підзвітним і підконтрольним раді, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.

Регламент виконавчого комітету Миколаївської міської ради є актом, який відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших законодавчих актів регулює організаційно - процедурні питання діяльності виконавчого комітету.

Основною формою роботи виконавчого комітету є його засідання, проведення яких здійснюється відповідно до плану роботи виконавчого комітету, що затверджується рішення виконавчого комітету (п. 1.1., 1.2. Регламенту).

Виконавчий комітет в межах своїх повноважень приймає рішення, що має відповідні реквізити. Рішення виконавчого комітету приймаються відповідно до Законів України, Указів Президента України, постанов Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, рішень міської та обласної рад, розпоряджень голови Миколаївської обласної державної адміністрації (п.1.13, 5.1 Регламенту).

Позивачі пред`явили позов про визнання їх наймачами та визнання за ними права користування кімнатами № 910-911 у гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Оскільки Миколаївська міська рада не є тим органом до компетенції якого входить повноваження щодо житлових питань у кімнатах гуртожитку, в яких проживають та зареєстровані позивачі, а відтак не є належним відповідачем, то у задоволенні позовних вимог до неї слід відмовити з тих підстав, що вони пред`явлені до неналежного відповідача.

Належного відповідача - виконавчий комітет Миколаївської міської ради до участі у справі в якості співвідповідача, залучено не було.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.4, ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що в подальшому позивачі не позбавлені права на судовий захист своїх житлових прав шляхом звернення до суду з позовом до належного відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до Миколаївської міської радипро визнання наймачем та визнання права користування житловим приміщення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 08 вересня 2025 року.