С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/6071/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

І. Вступна частина

08 вересня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представника Позивача - адвоката Холоденко Т.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів.

ІІ. Описова частина

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору побутового підряду та повернення оплаченого майна.

Свої вимоги Позивач мотивував тим, що в січні 2023 року між ним та Відповідачем був укладений усний договір побутового підряду на виготовлення та встановлення вхідних та міжкімнатних дверей, зокрема односторонніх та двосторонніх.

24 січня 2023 року Відповідач приїхав до Позивача, провів вимірювання, обговорив план робіт, після чого Позивач передав аванс у розмірі 40000 гривень, а також три дверні ручки, придбані за власні кошти, для встановлення.

Стверджує, що вони з Відповідачем домовилися про те, що 8000 гривень буде оплачено при встановленні дверей у вітальню та вхідних, а одні двері Відповідач виконає безкоштовно через можливе прострочення строків.

Підтвердженням цих дій, за твердженням Позивача, є записи в його особистому щоденнику, фотографії автомобіля Відповідача, свідчення свідків та можливість проведення експертизи щоденника.

2 квітня 2023 року, як зазначає Позивач, ОСОБА_2 знову приїхав, вибачився за затримку та підтвердив зобов`язання виконати одні двері безкоштовно, при цьому йшлося про виготовлення трьох одинарних дверей та двох двосторонніх. 11 травня 2023 року Відповідач приїхав втретє, отримав аванс у розмірі 38 000 гривень за двері в зал, кухню та гардероб (з гардеробними дверима безкоштовно), а залишок у 17000 гривень мав бути оплачений при встановленні. Тоді ж Позивач, як він вказує у позові, передав чотири дверні ручки. Строк виконання було орієнтовно встановлено в один місяць, з можливістю продовження до 2-3 місяців за умови завчасного попередження, якого, за словами Позивача, не було.

Дверні ручки Позивач, як він зазначає, придбав у магазині "Епіцентр" за власні кошти на загальну суму 18088 гривень (7 штук по 2584 гривень кожна). Загалом, як стверджує Позивач, він передав Відповідачу майно на суму 96 088 гривень (78 000 гривень авансу та 18 088 гривень за ручки), оплата здійснювалася готівкою в руки за присутності свідків, які частково оплачували суми.

Протягом кількох місяців Відповідач не виходив на зв`язок, не відповідав на дзвінки. 26 серпня 2023 року Відповідач відновив спілкування в новому чаті, пояснивши відсутність відрядженням, і обіцяв виконати роботи за 2-3 тижні, але згодом посилався на інфаркт батька та затоплення приміщення. Позивач продовжував строки, але жодних дій не відбулося протягом року.

Позивач вважає, що договір був укладений належним чином з дотриманням істотних умов: предмет - двері, ціна - 103 000 гривень, строк - 1 місяць з можливим продовженням. Відповідач зареєстрований як ФОП, що підтверджує публічний характер договору.

Крім розірвання договору та повернення 96 088 гривень, Позивач з посиланням на ст. 611 ЦК України просить стягнути з ОСОБА_2 пеню в розмірі 1517190 гривень за період прострочення з 11 червня 2023 по 28 жовтня 2024, моральну шкоду в розмірі 103000 гривень та судові витрати.

Ухвалою суду від 08 листопада 2024 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

20 травня 2025 року підготовче засідання було закрите, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги.

Відповідач відзиву не подав, у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

За згодою сторони Позивача суд визнав за можливе розглядати справу в заочному порядку.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, заслухавши пояснення Позивача та його представника, допитавши свідків за клопотанням Позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 865 Цивільного кодексу України договором побутового підряду є угода, за якою підрядник, що здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи певну роботу для задоволення її побутових або особистих потреб, а замовник - прийняти та оплатити цю роботу, при цьому такий договір є публічним.

Стаття 866 цього ж Кодексу передбачає, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію чи інший документ, що підтверджує укладення договору, але відсутність такого документа не позбавляє замовника права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Таким чином, законодавство допускає усну форму для таких договорів, як і стверджує Позивач, посилаючись на статтю 205 ЦК України, де правочин може вчинятися усно, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання правових наслідків, та статтю 644 Кодексу, за якою договір є укладеним, коли особа негайно заявила про прийняття пропозиції.

Однак, для визнання усного договору укладеним суд повинен мати достатні докази досягнення згоди сторін щодо всіх істотних умов - предмету, ціни, строків, - оскільки без цього правочин не породжує правових наслідків, як це випливає з частини 1 статті 638 ЦК України, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов у належній формі.

Зокрема, хоча Позивач стверджує про існування усного договору на виготовлення та встановлення дверей, з матеріалів справи вбачається, що істотні умови цього договору - предмет (конкретна кількість і тип дверей, обсяги робіт), строки виконання, загальна вартість та розмір авансу - не підтверджені належними доказами, а показання свідків, на які посилається Позивач, не дозволяють встановити ці істотні елементи з достатньою достовірністю, що робить неможливим визнання правочину укладеним.

У цій справі Позивач не надав жодних письмових документів, що підтверджували б укладення договору, таких як квитанції, розписки чи акти, і покладається переважно на показання свідків, записи в особистому щоденнику, скріншоти переписки та чеки на придбання дверних ручок.

За клопотанням Позивача судом були допитані два свідки: ОСОБА_3 , мати Позивача, та ОСОБА_4 , друг Позивача.

Свідок ОСОБА_3 підтвердила, що до дня народження сина подарувала йому 30000 гривень для заміни міжкімнатних дверей у квартирі, бачила, як Відповідач приїжджав, проводив вимірювання та отримав від сина готівкові кошти (суму не пам`ятає, ймовірно аванс), а також разом з сином їздила до "Епіцентру", де той купував дверні ручки для передачі Відповідачеві; вдруге бачила Відповідача, коли той привозив зразки фарби для підбору кольору, після чого його не зустрічала.

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що давно знайомий з Позивачем, раніше рекомендував йому ОСОБА_2 для заміни вхідних дверей, де робота була виконана з запізненням, але якісно, а згодом знову порадив для виконання робіт з виготовлення міжкімнатних дверей; був присутній у квартирі Позивача, коли ОСОБА_2 приходив, домовлявся про обсяги робіт, робив заміри та отримував кошти (розмір не знає).

Зазначені показання свідків, хоча й вказують на певні контакти між сторонами та можливу передачу коштів, не дозволяють суду встановити конкретні істотні умови договору - наприклад, точну кількість дверей (три одинарні та дві двосторонні, як стверджує Позивач), детальний обсяг робіт (виготовлення, встановлення, включення ручок), строки виконання (один місяць з можливим продовженням), загальну вартість (103000 гривень) чи розмір авансу (78 000 гривень), оскільки жоден свідок не підтвердив цих деталей, обмежившись загальними спогадами про зустрічі та передачу коштів без уточнення сум чи умов.

Записи в щоденнику Позивача, де фіксуються дати зустрічей, суми авансів та деталі домовленостей, не можуть вважатися об`єктивними доказами, оскільки вони створені самим Позивачем, залежать від його суб`єктивного сприйняття подій, і суд не має можливості перевірити їх правдивість та достовірність.

Скріншоти переписки в месенджері, надані Позивачем, містять лише повідомлення від Позивача чи нейтральні відповіді, але не включають чітких підтверджень з боку Відповідача щодо предмету договору, строків чи вартості; більше того, контактний номер у переписці не збігається з номером, вказаним у Витязі з ЄДР щодо ФОП ОСОБА_2 .

Чек на придбання 9 дверних ручок та 2 накладок у "Епіцентрі" на суму 14775,20 гривень (а не 18088 гривень) підтверджують лише факт їх покупки Позивачем, але не передачу їх Відповідачеві.

Недостатність наданих Позивачем доказів унеможливлює визнання договору укладеним, а отже, і застосування до нього норм про розірвання, повернення коштів чи стягнення пені та моральної шкоди, оскільки без доведеного зобов`язання Відповідача не виникає підстав для відповідальності за статтями 611 чи 23 ЦК України.

Судова практика Верховного Суду в подібних справах підкреслює необхідність достатніх доказів для встановлення істотних умов усних договорів побутового підряду, допускаючи показання свідків відповідно до статті 866 ЦКУ, але вимагаючи їх оцінки на предмет достовірності та повноти. Так, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 671/408/17 суд залишив у силі рішення про відмову в позові через недостатність доказів істотних умов договору, незважаючи на показання свідків про передачу матеріалів, оскільки вони не дозволяли встановити точну кількість, вартість та строки, наголошуючи, що відсутність формального документа вимагає від позивача надання переконливих альтернативних доказів для уникнення сумнівів у згоді сторін. Аналогічно, у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 756/6183/16-ц Верховний Суд задовольнив позов частково лише після оцінки показань свідків разом з іншими матеріалами, підкресливши, що свідчення самі по собі недостатні без узгодженості з об`єктивними доказами для підтвердження механізму оплати та строків, а в разі їх неповноти позов не може бути задоволений, аби забезпечити принципи справедливості та добросовісності за статтею 3 ЦКУ.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Позивач не зміг у належний спосіб довести обставини, на які він посилається, а тому вимоги про розірвання договору, повернення 96088 гривень, стягнення пені в 1517190 гривень, моральної шкоди в 103000 гривень та судових витрат у 23 691,20 гривень є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

3.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , фізична особа - підприємець,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: