Провадження № 2-н/161/1839/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

10 вересня 2025 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Антіпова Т.А., розглянувши заяву стягувача ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором оренди з боржника ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

02.09.2025 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла заява про видачу судового наказу з метою стягнення заборгованості за договором оренди з боржника ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Розглянувши надані матеріали, суддя приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу, з наступних підстав.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя, в установлених законом випадках, за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника, на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень частини 2 статті 163 ЦПК України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, крім іншого, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно пункту 4 частини 3 статті 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу також додаються і інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року, наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК) ( 1618-15 ), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України ( 435-15 ).

Cлід враховувати, що у наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, тобто таких, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин. Слід також врахувати і той факт, що наказне провадження не передбачає участі боржника при розгляді заяви.

Документи, що додаються до заяви про видачу судового наказу, є письмовими доказами, які мають підтверджувати не тільки факт настання права вимоги стягувача, а й розмір обов`язків боржника; відсутність необхідності їх дослідження та аналізу. Докази, що подаються заявником, повинні бути безспірними, оскільки тільки такі докази можуть свідчити про безспірність стягнення та відсутність потреби в їх дослідженні.

У вказаній заяві ОСОБА_1 вказує, що заборгованість ОСОБА_2 за договором оренди №89 від 30.06.2022 року по сплаті орендної плати орендарем орендодавцю складає плату за 26 (двадцять шість) місяців, тобто відповідно до пункту 3.1 договору оренди № 89 від 30.06.2022 року - заборгованість складає 26 місяців * 13000,00 грн = 312 000,00 грн. Однак, з посиланням на те, що в серпні 2025 року від боржника надійшло 3015,00 грн., й оскільки є обмеження щодо суми стягнення з боржника за судовим наказом, то й сума стягнення, пред`явлена за даною заявою становить 300 000,00 грн.

На підтвердження зазначеної обставини заявник подав виписки по картці ОСОБА_1 , від 30.08.2025, рух коштів по картці від 30.08.2025 року, виписку по картці / рахунку НОМЕР_1 за період 01.09.2023-30.08.2025 року.

З поданих заявником документів неможливо достеменно встановити обставини наявності заборгованості боржника в розмірі 300 000 грн. Виписки по картці та рух коштів по картці самі по собі не є доказом існування заборгованості за договором оренди.

Так, додані до заяви про видачу судового наказу докази не містять інформації щодо факту зарахування на будь-яку картку заявника від боржника певних сум грошових коштів в рахунок сплати орендної плати за період, починаючи від дня укладення договору оренди (30.06.2022 року), тобто за період, коли ще не інсувало заборгованості боржника перед заявником. Як відсутні докази й зарахування на будь-яку картку заявника суми в розмірі 3015,00 грн., яка за посиланням заявника, була сплачена божником в серпні 2025 року.

Більш того, суд звертає увагу заявника на той факт, що відповідно до п. 3.1. та п. 3.2. розділу 3 Договору оренди № 89 від 30 червня 2022 року «розмір щомісячної орендної плати за користування приміщенням становить 12000,00 грн. (двадцять чотири тисячі грн.), що є еквівалентом 353 долари США (за існуючим курсом обміну гривні України до долара США). Розмір щомісячної орендної плати прив`язано сторонами до еквівалент 353 долари США та визнається безспірним правом Орендодавця по збільшенню розміру орендної щомісячної плати в разі в разі знецінення гривні відносно долара США за існуючим курсом обміну гривні України до долара США. (п. 3.1.)

Орендна плата і порядок розрахунків» встановлено, що Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату при підписанні даного Договору у двомісячному розмірі, як плату за перший і останній місяці оренди, причому плата за останній місяць оренди є Гарантійним внеском. В подальшому, орендна плата сплачується Орендарем не пізніше 5 числа кожного наступного місяця (п. 3.2.).

Тобто, відповідно до змісту даного Договору оренду сторонами не визначено та не зафіксовано по тексту Договору порядок здійснення орендної плати за користування приміщеннями: чи то переказ на банківську карту, чи то готівковий розрахунок, тощо.

Таким чином, надані заявником виписки з банківських карток щодо руху коштів не доводять безспірності заборгованості боржника зі сплати щомісячних платежів орендної плати, оскільки, саме такий порядок розрахунку не був узгоджений сторонами та не містить свого відображення у Договорі оренди № 89 від 30 червня 2022 року.

Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Також, суд не наділений повноваженнями в межах наказного провадження здійснювати розрахунки сум.

Отже, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заявником заявлено вимогу про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати згідно договору оренди до фізичної особи ОСОБА_2 .

Разом з цим, судовий наказ, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, може бути виданий якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи-підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, заява ОСОБА_1 не містить доказів на підтвердження того, що даний договір був укладений з ОСОБА_2 саме як фізичною особою підприємцем. Так, відповідно до тексту договору та реквізитів сторін, орендар зазначений як ОСОБА_2 , як фізична особа.

Таким чином, заявлена ОСОБА_1 вимога не входить до переліку вимог, визначених пунктом 7 статті 161 ЦПК України, за яким може бути виданий судовий наказ.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 на підставі пунктів 3 та 8 частини 1 статті 165 ЦПК України.

Одночасно заявнику слід роз`яснити, що згідно з приписами ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 160-166 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором оренди з боржника ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова