Справа № 129/4102/24
Провадження № 22-ц/801/1740/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 рокуСправа № 129/4102/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Дєдова С. М. в м. Гайсин, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

встановив:

В грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі - ТОВ «Споживчий центр») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 03 березня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 03.03.2023-100000788, шляхом підписання цифровим електронним підписом пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки на отримання кредиту, що є невід`ємною частиною договору. Відповідачем під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID НБУ. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит у розмірі 11 000,00 грн зі строком користування на 70 днів. Ставка «Економ» у розмірі 1,2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду «Економ».

ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 27 грудня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 19 123,81 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 636,07 грн., по процентам в розмірі 8 487,74 грн. В добровільному порядку відповідач грошові кошти не повернув, тому позивач змушений звернутися до суду.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 травня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, за якими можливо встановити особу відповідача як позичальника, а саме: завірених копій реєстраційного номеру облікової картки платника податків (для фізичних осіб), копію паспорту фізичної особи, - позивача, які підтверджують особу позивача, а також встановити, що вказаний кредитний договір підписано електронним підписом саме позичальником ОСОБА_1 , що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону, який зазначений у договорі, не доведено що цей номер телефону: НОМЕР_1 належить саме відповідачу ОСОБА_1 та є його фінансовим номером телефону, до якого прив`язана платіжна карта НОМЕР_6 на момент укладення кредитного договору. Позивач не надав первісних банківських документів (виписки про рух коштів по картковому рахунку, тощо).

Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ «Споживчий центр» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд не вірно оцінив надані позивачем документи: кредитний договір укладений у електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилається в SMS повідомленні на зазначений відповідачем номер телефону: НОМЕР_2 . Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо укладення договору в електронній формі, зокрема у постановах: від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі № 234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19, однак суд першої інстанції їх не взяв до уваги. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією № , яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги». Оскільки ТОВ «Споживчий кредит» не є банківською установою, а має статут фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з наданням фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не міг надати первинні банківські документи.

В наданий судом строк відповідач не скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення в оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 03 березня 2023 року ТОВ «Споживчий центр» запропоновано, а ОСОБА_1 прийнято оферту та укладено договір № 03.03.2023-100000788, який підписаний одноразовим ідентифікатором позичальника «НОМЕР_7» (а. с. 26 - 31);

- згідно заявки, яка є невід`ємною частиною договору, сума кредиту 11 000 грн строком на 70 днів з дати його надання, дата повернення 11 травня 2023 року. Період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі - «черговий період»). Ставка «Економ» у розмірі 1,2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом першого періоду та протягом періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Ставка «Стандарт» - стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за один день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім першого чергового періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. В заяві позичальником ОСОБА_1 вказано картковий рахунок, на який слід перерахувати кошти: НОМЕР_6 (а.с. 29 на звороті - 31);

- підтвердження укладання кредитного договору № 03.03.2023-100000788 від 03 березня 2023 року міститься на а. с. 31 на звороті;

- сторонами підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 22 - 23);

- анкета позичальника та додаток до анкети позичальника містить контактну інформацію ОСОБА_1 : номер телефону, місце його роботи, а також серію, номер паспорта, коли і ким виданий; індивідуальний податковий номер (а.с. 15, 24 - 25);

- згідно квитанції № , 03 березня 2023 року на картку номер НОМЕР_8 надійшли грошові кошти в розмірі 11 000 грн (а.с. 17);

- 29 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до кредитора із заявою про продовження строку, на який налається кредит за договором 03.03.2023 року-100000788 від 29.03.2023 на ще однин черговий період до 25.03.2025 року, в якій він зобов`язується сплатити Проценти за ще один черговий період у розмірі 1 786.86 грн не пізніше 13.04.2023 року. Це звернення підписано електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора - Н 392 (а.с. 32 на звороті);

- згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 03.03.2023-100000788 від 03.03.2023, заборгованість ОСОБА_1 по даному кредитному договору становить 19 123,81, з яких: 10 636,07 грн - основний борг, 8 487,74 грн проценти (а. с. 16);

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору(ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 03 березня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено договір № 03.03.2023-100000788 про надання кредиту (далі Договір) в електронній формі, який було підписано з використанням позичальником ОСОБА_1 електронного підпису одноразовим ідентифікатором НОМЕР_7. Згідно заявки, яка є невід`ємною частиною договору, сума кредиту 11 000 грн строком на 70 днів з дати його надання, дата повернення 11 травня 2023 року. Період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі - «черговий період»). Ставка «Економ» у розмірі 1,2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом першого періоду та протягом періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Ставка «Стандарт» - стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за один день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім першого чергового періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. В заяві позичальником ОСОБА_1 вказано картковий рахунок, на який слід перерахувати кошти: НОМЕР_6. (а.с. 26 - 31 на звороті).

Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 11 000 грн підтверджується квитанцією LIQPAY від 03 березня 2023 року о 11:26, що відповідає часу підписання електронним підписом пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та укладення кредитного договору, призначенням коштів: видача за договором № 03.03.2023-100000788, номер карти/рахунку отримувача: НОМЕР_4 , тобто рахунку, який вказаний відповідачем при погодженні оферти та подання заявки на отримання кредиту, є посилання на сайт платника sgroshi.com.ua ґ (є офіційним сайтом кредитора).

При укладенні кредитного договору відповідач ОСОБА_1 сам надав відомості, які його ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, місце роботи, номер телефону, номер банківської картки. Саме на вказаний ним номер телефону позивачем було направлено одноразовий ідентифікатор, яким ОСОБА_3 скористався, ввівши у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписавши договір. (а. с. 29 на звороті, а.с. 31). При цьому кошти були перераховано на зазначену позичальником картку НОМЕР_4 (а.с. 17).

В пункті 18 заявки кредитного договору № 03.03.2023-100000788 (Кредитної лінії) та пункті 18 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (Акцепт) Кредитного договору № 03.03.2023-100000788 (Кредитної лінії) Спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача вказано: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ (а. с. 29 на звороті, а. с. 31 на звороті).

Апеляційний суд виснує, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

З огляду на встановлені обставини, позивачем доведено належними та допустимими доказами. Що між ним та відповідачем виникли кредитні відносини, а у суду першої інстанції, за відсутності заперечень з боку відповідача, не було підстав виснувати, що позивач не довів, що кредит було видано саме відповідачеві у справі, відтак доводи апеляційної скарги є підставними.

Невірним є і висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено розмір заборгованості, оскліьки ним надано розрахунок заборгованості, а не первинні бухгалтерські документи: виписку про рух коштів по рахунку.

Апеляційний суд зауважує, що в разі якщо кредиторами виступають банки-емітенти, то вони зобов`язані надати виписку про рух коштів по рахунку, оскільки є тримачами відповідної інформації, однак в справі яка розглядається грошові кошти були надані фінансовою установою шляхом перерахунку на банківську картку, емітентом якої є інша (відмінна від кредитора) банківська установа, тому позивач не має доступу до виписки про рух коштів по рахунку.

Відтак апеляційний суд наголошує, що в даній справі, за умови, що відповідач заперечував отримання коштів, чи суму заборгованості, то саме він мав би надати докази на спростування тверджень позивача, адже обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги ( частина 1 статті 81 ЦПК України).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, проценти ним нараховані вірно: у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, тому підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та заявлений позов підлягає до задоволення, а суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення у справі, за відсутності заперечень з боку відповідача та доказів на спростування позиції позивача, за встановлених фактичних обставин, не мав підстав виснувати про недоведеність позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «Споживчий центр» обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Тому рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 травня 2025 року підлягає скасуванню з постановленням нового: про задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач поніс такі витрати: 2 422,40 грн по сплаті судового збору за подання позову (а. с. 1), 3 633,60 грн по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 67). Оскільки позовні вимоги задоволено повністю виходячи з приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, ці судові витрати слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 травня 2025 року скасувати та постановити нове.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 03.03.2023-100000788 від 03 березня 2023 року у розмірі 19 123 (дев`ятнадцять тисяч сто двадцять три) гривні 81 копійок, з яких 10 636 (десять тисяч шістсот тридцять шість) гривень 07 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 8 487 (вісім тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 74 копійки - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» понесені ним судові витрати у розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк