Справа № 127/4930/25
Провадження № 22-ц/801/1706/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 рокуСправа № 127/4930/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Панасюка О.С., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року, ухвалене суддею Романюк Л.Ф. в м. Вінниці, повне рішення складено 17 червня 2025 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила:

- розірвати договір купівлі-продажу мобільного телефону марки «Samsung S24 ultra» серійний номер - ІМЕІ: НОМЕР_1 від 27 жовтня 2024 року, укладеного між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені за мобільний телефон марки «Samsung S24 ultra» серійний номер - ІМЕІ: НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 35 500 грн, моральну шкоду в сумі 12 000 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 27 жовтня 2024 року вона на платформі онлайн-оголошень OLX UA по оголошенню продажу смартфону Samsung S24 ultra, що продавався за оголошенням ID оголошення: 864693661 під іменем «oleg», yклала з останнім договір купівлі-продажу та придбала мобільний телефон Samsung НОМЕР_2 ultra серійний номер ІМЕІ: НОМЕР_1 за 35 500 грн. Ціна в оголошенні зазначена, як 37 700 грн, однак в переписці було домовлено про продаж телефону за 35 500 грн.

Після придбання товару у нього були виявлені суттєві недоліки і цього ж дня, після підключення телефону до мережі інтернет, він був заблокований. Про дану подію вона одразу повідомила продавця, однак відповідач на її звернення повідомив, що нічим не може допомогти.

Відповідач вимогу від 28 жовтня 2024 року щодо розірвання укладеного договору купівлі-продажу мобільного телефону, повернення товару та отримання коштів, які були сплаченні за телефон у розмірі 35 500 грн, проігнорував.

Позивачка вказує, що для встановлення особи продавця та захисту своїх порушених прав вона звернулася до Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Звернення від 29 жовтня 2024 року зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №18380 та розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян». Повідомлено, що розгляд звернення не відноситься до компетенції органів внутрішніх справ та рекомендовано їй звернутися до суду.

Також позивачем було здійснено переклад повідомлення про блокування телефону на екрані пристрою та встановлено, що телефон був заблокований у зв`язку з несплатою частини розстрочки.

Станом на день подання позову, вимога щодо розірвання договору та повернення коштів залишається без реагування з боку продавця. Такими діями позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що відсутність телефонного зв`язку ставила під загрозу її здоров`я, стан якого пов`язаний з можливістю надання їй, хворій людині, екстреної медичної допомоги, необхідність якої може виникнути в будь-який час, особливо в період військового стану. Також вона придбала даний телефон для роботи, оскільки працює фотографом. Внаслідок недобросовісної поведінки вона втратила спокійний сон, почала нервувати, відчуває постійну тривогу, зазнала душевних та психічних страждань, порушення нормального ритму життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 12 000 гривень.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У скарзі зазначає, що відповідачем не було подано жодних заперечень щодо поданого позову, у наданій суду переписці відповідач не заперечував проти отримання коштів у розмірі 35 500 гривень. Довести свої твердження іншими доказами позивач не має змоги, скільки кошти передавалися готівкою під час отримання телефону.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України і на них не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Також суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази сплати за товар грошової суми, а саме 35 500,00 грн., як зазначає позивач ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з підстав відсутності доказів оплати, оскільки вони зроблені за неправильного з`ясування обставин даної справи.

Встановлено, що на сайті-сервісі оголошень України www.olx.ua за оголошенням від імені «Oleg» виставлено на продаж смартфон марки «Samsung Galaxy S24 Ultra», серійний номер ІМЕІ: НОМЕР_1 . В оголошенні зазначено, що смартфон продається за ціною 37 700 гривень.

27 жовтня 2024 року ОСОБА_1 придбала вказаний смартфон. Як слідує із переписки між нею та ОСОБА_3 , ними погоджено ціну продажу 35 500 гривень.

У той же день, після придбання смартфону, при підключенні його до мережі інтернет він був заблокований.

Про дану подію ОСОБА_1 одразу повідомила продавця. Однак, продавець повідомив, що він нічим не може допомогти.

Дійсність змісту цієї переписки підтверджується відповіддю ТОВ «Ємаркет Україна» на запит суду першої інстанції, в якому відображено текст цієї переписки (а.с.39-43).

Як слідує із знімку екрана телефону, на ньому відобразилася інформація наступного змісту: «Телефон був заблокований у зв`язку з несплатою частин розстрочки. Для поновлення можливості користування телефоном треба сплатити заборговані частини розстрочки» (переклад з польської мови на українську, виконаний перекладачем ОСОБА_4 ) (а.с.11,12).

ОСОБА_1 зверталася до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із зверненням за вказаним фактом. Листом від 30 листопада 2024 року за №39603-2024 її було повідомлено, що як встановлено за результатами розгляду звернення, між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який здійснив продаж мобільного телефону марки «Samsung S24 Ultra» в золотому корпусі, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , виникли цивільно-правові відносини, тому розгляд звернення не відноситься до компетенції ОВС, у зв`язку з чим їй рекомендовано звернутися до суду (а.с.13).

ОСОБА_1 , зважаючи на те, що вона придбала товар із суттєвими недоліками та намагалася використати своє право на розірвання договору та повернення коштів, яке залишено продавцем без реагування, звернулася до суду із вказаним позовом про розірвання договору та повернення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди із посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів» та норми ЦК України.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Так, у ст. 1-1 вказаного Закону зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що:

- споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22);

- продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації (пункт 18).

Тобто, за змістом вказаного закону продавцем може бути лише суб`єкт господарювання.

Визначення поняття суб`єкт господарювання міститься у статті 56 ГК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.

Даних про те, що відповідач ОСОБА_2 є суб`єктом господарювання в розумінні категорії «продавець», визначеного Законом України «Про захист прав споживачів», матеріали справи не містять.

Позов пред`явлений до ОСОБА_2 , як до фізичної особи. Відтак, положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, що склалися з приводу оплатного відчуження (набуття) майна між фізичними особами, які не є суб`єктами господарювання.

Тому правовідносини між сторонами після укладення договору купівлі-продажу регулюються виключно нормами ЦК України.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №904/5726/19.

Невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можна витлумачити відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням цивільного судочинства судочинства (стаття 2 ЦПК України). Близькі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 904/7803/21, від 20 вересня 2023 року у справі № 910/3453/22, від 01 листопада 2023 року у справі № 910/7987/22.

У свою чергу, якщо невідповідність способу захисту критеріям належності та ефективності призводить до відмови в задоволенні позовних вимог, то в разі посилання позивача на неправильні (невідповідні предмету позову) законодавчі положення суд має застосувати відповідну законодавчу норму самостійно. Така помилка позивача не може слугувати підставою для відмови в позові.

У такому разі спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінку предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке він зазначає в позовній заяві, здійснює суд, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23).

Як убачається зі змісту позовних вимог, предметом позову є розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів з підстав порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо передання покупцеві товару належної якості і застосування наслідків порушення такого обов`язку.

Обставинами справи (а саме перепискою, наявною в матеріалах справи) доводиться наступне: між сторонами укладено договір купівлі-продажу смартфону; ОСОБА_2 на виконання умов договору передав, а ОСОБА_1 отримала товар (смартфон) за ціною 35 500 гривень; після отримання товару виявилося, що через наявні недоліки він не придатний для мети, з якою він використовується.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Відповідно до частини першої статті 675 ЦК України, товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

У ч. 2 ст. 678 ЦК України зазначено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 708 ЦК України, у якій йде мова про те, що у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

На відмінну від положень Закону України «Про захист прав споживачів», який визначає, що належним способом захисту у разі придбання товару неналежної якості є розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, наведені вище норми визначають, що достатнім способу захисту є повернення сплаченої за товар грошової суми

У спірних правовідносинах вимоги пред`явленого ОСОБА_1 позову за своєю суттю спрямовані на повернення сплачених нею за смартфон коштів через продаж відповідачем товару із недоліками, які не можна усунути.

Посилання позивача у позовній заяві на норми права (Закон України «Про захист прав споживачів»), які не підлягають застосуванню у цій справі, не є підставою для відмови у задоволенні пред`явленого позову, оскільки під час вирішення справи суд враховує підставу (обґрунтування) та предмет позовних вимог.

У п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України зазначено, що підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Доведеним за обставин даної справи є те, що смартфон було придбано позивачем за 35 500 гривень.

Оскільки товар був переданий позивачу і в переписці між собою сторони погодили факт придбання його за 35 500 гривень (що є меншою за суму продажу, зазначеною на сайті), саме така сума підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача сплачених за мобільний телефон грошових коштів у розмірі 35 500 гривень. Тоді як підстав для розірвання договору за викладених вище обставин не має.

Також ОСОБА_1 на підставі ст. 23 ЦК України просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, завдану внаслідок порушення її прав, в розмірі 12 000 гривень.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і в немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Виходячи з наведених положень та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Враховуючи, що позивачка після отримання товару жодного дня не користувалася ним через наявні недоліки, беручи до уваги, що телефон був заблокований через несплату частин розстрочки, що мало негативні наслідки для позивача і вказане свідчить про недобросовісність дії продавця, зважаючи на небажання продавця повернути кошти за товар, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позову в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, в сумі 7 000 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Підстав стягувати всю суму, за часткового задоволення позову, не має.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позову та апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 1 211,20 грн та судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 2 906,88 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) сплачені за мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S24 Ultra», серійний номер ІМЕІ: НОМЕР_1 , грошові кошти у розмірі 35 500 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) моральну шкоду у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, а також судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 2 906 (дві тисячі дев`ятсот шість) гривень 88 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.С. Панасюк