Справа № 352/1573/25
Провадження № 2/352/946/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю представника відповідача Нечипоренко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи-фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог.

08.07.2025 року представник позивача звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказує, 05.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200496227 щодо кредитування у відповідності до умов якої, відповідач отримав кошти в розмірі 10 200 грн, з встановленим строком користування з 05.04.2016 р. по 05.04.2019 р.

20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., в тому числі і за Кредитним договором № 200496227, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач зазначає, що банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк, тому станом на 06.05.2025 р. загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 29671,37 грн., з яких: 9603,07 грн. заборгованість за кредитом та 20068,3 грн. заборгованість за відсотками, які і просить стягнути позивач. Окрім цього, просив стягнути суму збитків з урахуванням 3% річних 2 672,86 грн та суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 6 488,07 грн, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Представник відповідача скористалась правом на подання відзиву по справі, в якому вказала наступне. Так, представник відповідача зазначає, що заява (оферта) № 200496227 від 05.04.2016 є пропозицією на укладання договору про надання та використання платіжної картки «MC Platinum Cash Back (неіменна)/Зарплатна», а не кредитного договору. Відповідач заперечує проти отримання кредитних коштів.

Вказівка в заяві № 200496227 про те, що «Кредитний ліміт: 10200 гривень, при цьому встановлений розмір за рішенням Банку може бути змінений…» не означає автоматичного отримання кредитних коштів відповідачем. При цьому належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів позивачем не надано.

Окрім цього, вказує, що Додаток №1 до Договору №7БМ від 20.07.2020 року про відступлення прав вимоги без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач в межах встановленого кредитного ліміту, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування

Зауважує, що позивачем необґрунтовано зазначено, що кредитування було надано строком з 05.04.2016 р. по 05.04.2019, оскільки останній помилково ототожнює строк кредитування зі строком дії платіжної картки, основним цільовим призначенням якої є отримання заробітної плати. Три роки про які йдеться в позові (з 05.04.2016 р. по 05.04.2019) це саме строк дії картки. При цьому, як докладно описано в довідці про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту, розділ ІІІ «Загальні умови надання кредиту в рамках карткового продукту «Зарплатна», третій рядок строк кредиту: 12 місяців. За таких обставин, навіть припускаючи факт отримання кредиту 05.04.2016 року строком на 12 місяців, право на нарахування відсотків за користування ним припинилося 05.04.2017 року.

Таким чином, з огляду на відсутність будь-якого розрахунку позовних вимог в частині заборгованості за відсотками та враховуючи неправильне тлумачення позивачем умов договору, представник відповідача вважає заявлений до стягнення розмір заборгованості неналежним чином обґрунтованим та доведеним, а оскільки вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та процентів річних є похідними від основного зобов`язання, то вони також є такими у стягненні яких слід відмовити.

Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу зазначила, що здійснення витрат таких у даній справі не відповідає критеріям необхідності і розумності їх здійснення взагалі, а тому просила відмовити у покладенні їх на відповідача.

Представник позивача надав додаткові пояснення у справі, у яких вказав, що між сторонами по справі укладено угоду № 200496227 щодо кредитування, відповідно до умов якої відповідачу видано кредитну картку максимальний ліміт 50000 грн. терміном на 3 роки. (умови надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський», затверджені Наказом № 96 від 11.02.2016 р.) Згідно розписки про отримання платіжної картки, яку відповідач підписав власноручним підписом, ОСОБА_1 отримав кредитну картку НОМЕР_1 та пін-код до неї терміном на 3 роки. Умови кредитування також зазначені у «довідці про умови кредитування та орієнтовну скупну вартість споживчого кредиту. Відповідач підписав Заяву № 200496227 щодо кредитування за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, власноручним підписом, яка підтверджує про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг та ознайомився з умовами кредитування. Факт досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов кредитного договору, з якими відповідач був попередньо ознайомлений, підтверджується підписанням кредитного договору та додатків, отже сторони дійшли згоди стосовно всіх його умов.

Зазначив, що згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним судом України у Постанові від 19.03.2014 року (справа № 614 цс 14) та відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Підсумовуючи, ствердив, що укладено кредитний договір та видано кредитну картку з кредитним лімітом для споживчих цілей.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача вказала, що відповідач не заперечує ту обставину, що він отримував платіжну картку. Проте, ані в заяві (оферті) № 200496227 від 05.04.2016, ані в розписці про отримання картки не зазначено про те, що вона є виключно кредитною (як стверджує позивач). Натомість міститься посилання на те, що вона є карткою, що призначена для "зарахування заробітної плати, соціальних та інших виплат... з дебетно-кредитним порядком розрахунків" (п. 1.1 Заяви), а тому походження грошових коштів, які на неї надходили має суттєве значення. Додані до позовної заяви виписки сформовані починаючи з 04.11.2019, а не з часу укладення договору 05.04.2016. У виписках зазначені рахунки № 2926, № 2600, які не відповідають рахунку № 2601, вказаному у заяві (оферті). Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачу та відкриті на виконання кредитного договору від 05.04.2016, не надано. Отже, вважає надані виписки не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості. Вважає, що додаткові пояснення позивача не містять жодного спростування заперечень відповідача, викладених у відзиві, та не містять жодного додаткового доводу на обґрунтування позиції, викладеної у позові.

Представник позивача у позовній заяві просив поновити строк позовної давності для подання позову до відповідача, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві, стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати з наданої правової допомоги, що орієнтовно складають 7 000,00 грн.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.07.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, 05.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду у формі заяви (оферти) № 200496227 про надання та використання платіжної картки, рахунок: НОМЕР_2 , з кредитним лімітом в розмірі 10200 грн. та з максимальний кредитним лімітом 50 000 грн. На дату укладення договору про Картку доступний розмір кредитного ліміту для безпосереднього використання клієнтом становить 10 000 грн. При цьому умовами договору передбачено, що розмір кредитного ліміту за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках. Умови надання та обслуговування платіжних карток Банку затверджені Наказом №96 від 11.02.2016 (а.с.17).

23 квітня 2016 року ОСОБА_1 підписав: анкета №2627168, в якій зазначено загальну інформацію про кредит (бажана сума кредиту 10200 грн., строк (міс.), мета кредиту, сума додаткових послуг не вказано, контактну інформацію; адресу реєстрації клієнта; адресу фактичного місця проживання або перебування; додаткову контакту інформацію (третя особа); інформацію про місце роботи; дані про доходи та витрати, довідка про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «MC Platinum CashBack (неіменна)/Зарплатна», згода суб`єкта на обробку персональних даних від 23.04.2016 (та.с.18, 23,29).

У довідці про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «MC Platinum CashBack (неіменна)/Зарплатна», яка підписана ОСОБА_1 зазначено мета кредиту: на споживчі потреби; сума кредиту: до 50000 грн; строк кредиту: 12 місяців; забезпечення кредиту: без забезпечення; оцінка майна: не здійснюється; форма кредитування: у формі відновлювальної кредитної лінії; тип процентної ставки: фіксована; дострокове повернення кредиту: дострокове повернення кредиту можливе шляхом внесення повної суми заборгованості; порядок погашення кредиту: погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів на рахунок; строк: 3 років; процентна ставка за кредитом (річних): 58,8 % нараховується на залишок заборгованості по кредиту; пільговий період користування кредитними коштами по операціям, які здійснені в торговельній мережі, протягом якого нараховуються проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою 0,001%: до 60 днів; платежі за договором страхування: 1,5% щомісячно від розміру заборгованості за Договором про Картку, виставленої в розрахункову дату згідно Умов по картках до Договору добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с.23).

Також, 05.04.2016 між страховиком ТОВ «Страхова компанія «М-Лайф» та страхувальном ОСОБА_1 підписано договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» № 200496227 ( а.с.24-25)

Отримання ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_1 на підставі договору про надання та виготовлення платіжної карки №200496227 підтверджено розпискою від 05.04.2016 (а.с.28).

В свою чергу, 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «Діджи Фінанс» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.48-51).

Пунктом 2 договору №7_БМ від 20 липня 2020 року визначено, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуває всі права кредитора за кредитними договорами в день настання відкладальної обставини відповідно до пункту 16 цього договору (зокрема, підписання договору сторонами), але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору.

На виконання вимог п. 4 договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на користь ПАТ «Банк Михайлівський» ціну договору на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону) - № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15 червня 2020 року, переможцем яких стало ТОВ «Діджи Фінанс», у розмірі 5307308,39 грн. (а.с. 52).

З копії Витягу реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступленням прав вимоги від 20.07.2020 встановлено, що до якого до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №200496227 укладеним 05.04.2016 із ОСОБА_1 на суму 29671.37 грн, з яких: 9603.07 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 20068.30 грн. - заборгованість за доходами (а.с.33-35).

Згідно із розрахунком, інфляційні втрати за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 становлять 6488,07 грн., 3% річних 2672,86 грн (а.с. 5-9).

Також в матеріалах справи наявна постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 в справі № 910/11298/16, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Вирішено питання про судові витрати. (а.с.53-83).

Судовими рішеннями в господарській справі № 910/11298/16 встановлено, що 19.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «Плеяда» (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників).

20.05.2016 між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905.

23.05.2016 згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

На виконання своїх обов`язків, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою, згідно з наказом від 24.05.2016 № 27/1 створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Банк Михайлівський».

30.05.2016 згідно з наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» № 37 затверджено результати проведеної перевірки, викладені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30.05.2016 № 1, згідно з якими встановлено нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, та прийнято рішення застосувати наслідки його нікчемності.

09.06.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» направив ТОВ «ФК «Плеяда» повідомлення про нікчемність правочинів від 01.06.2016 № 05-53, в якому зазначило про нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та вимагало негайно повернути усі отримані на підставі нікчемного договору документи, але ТОВ «ФК «Плеяда» у листі від 08.07.2016 № 1-08-07/16 повідомив банк про те, що не погоджується із визнанням договорів нікчемними, вважає їх належно укладеними та виконаними відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки законних підстав для визнання договорів нікчемними не має (а.с.62-63).

В матеріалах справи міститься постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №66483131, в якому приватним виконавцем Пиць А.А. постановлено виконавче провадження з примусового виконання наказу №910/11298/16, виданий Господарським судом міста Києва 12.07.2021 року закінчити (а.с.85-86).

Позивачем надані виписки ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року по особовим рахункам ОСОБА_1 НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 (а.с.90).

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Стосовно належності та допустимості доказів, наданих на підтвердження заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19).

Щодо відступлення права вимоги.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.516 ЦК України:

- заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1);

- якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина 2).

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина 1); боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина 2).

Згідно зі ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора: або на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора; або на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором; або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, на момент його виконання.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Факт набуття позивачем на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року (що був укладений за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року) права вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої ТОВ "Діджи Фінанс" визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами відступленими згідно Договору № 7_БМ від 20.07.2020.

Як стверджує позивач, кредитний портфель придбано з електронного аукціону Національної електронної біржі, протокол №UAEA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року - то інформація про відступлення права вимоги міститься в публічному доступі на сайтах https://zakupivli.pro/auctions/ua-ea2020-06-09-000032-b (посилання на аукціон) та https://torgi.fg.gov.ua/216108 (посилання на паспорт активу на сайті ФГВФО). Додаток 1 до Договору (реєстру відступлених прав вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року № 7_БМ) містить відомості щодо 109642 кредитних договорів, укладених із ПАТ «Банк Михайлівський», у якому відображена інформація про фізичних осіб, надання інформації щодо яких суперечить закону України "Про інформацію", тому до позовної заяви додано витяг з реєстру щодо відповідача ОСОБА_1 .

Отже, у справі доведено факт переуступки прав вимоги до відповідача від ПАТ "Банк Михайлівський" до позивача ТОВ "Діджи Фінанс".

В той же час, на переконання суду, позивачем не доведено належними доказами наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 як перед ПАТ "Банк Михайлівський" станом на 20.07.2020, так і перед новим кредитором ТОВ "Діджи Фінанс" за вказаним кредитним договором.

З урахуванням висновку Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 саме кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, тобто надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження розміру заборгованості позивач надав виписку по особовим рахунками за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, зокрема за рахунками № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , сформовані з 23.05.2016, а не з часу укладення кредитного договору 05.04.2016, а тому з`ясувати суму наданого кредиту та дати початку строку кредитування є неможливим.

Більше того, у виписках зазначені номери рахунків, які не відповідають рахунку № НОМЕР_2 , вказаному у заяві (оферта) №200496227 від 05.04.2016.

Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачу та відкриті на виконання кредитного договору №200496227 від 05.04.2016, матеріали справи не містять.

Відтак, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по особовому рахунку є неналежним доказом, оскільки не підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №200496227 від 05.04.2016року в загальному розмірі 38 832,30 грн. з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

VІІ. Судові витрати.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із тим судові витрати слід залишити за позивачем.

Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, яку заявила представник відповідача разом із відзивом на позовну заяву у розмірі 7000 грн , суд, дійшов такого висновку.

На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази:

договір про надання правової допомоги 13.07.2025 року між адвокатом Нечипоренко Л.О. ОСОБА_1 ,

акту наданих послуг №1 від 27.08.2025 року за договором про надання правової допомоги від 13.07.2025 року б/н на загальну суму 7000 грн;

ордер про надання правничої допомоги серії АР №1251876, ОСОБА_1 , виданого адвокатом Нечипоренко Л.О., згідно договору від 13.07.2025 року;

свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП №003101 на ім`я Нечипоренко Л.О.

Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 1ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 7000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату.

В той же час, враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткової відмови у стягненні зазначеного розміру витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн.

Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

На підставі наведеного, ст.ст. 525, 526, 610, 611, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 89, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи-фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи-фінанс» на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи-фінанс», Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112, ;

Представник позивача: Романенко Михайло Едуардович, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8 м. Київ, 04112, РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;

Представник відповідача: адвокат Нечипоренко Ліна Олександрівна, АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Рішення складене у повному обсязі 08.09.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.