Провадження №22-ц/812/1373/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №488/5181/24 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», на рішення, яке постановив Баштанський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Муругова Віталія Васильовича у приміщенні цього суду 23 травня 2025 року, повний текст складено 26 травня 2025 року, за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» (далі ПрАТ «СК «Універсальна») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просило стягнути з відповідача як винуватця у дорожньо-транспортній пригоді 48684 грн., сплачених страховою компанією як страховиком за договором добровільного страхування у зв`язку із завданням майнової шкоди у вигляді пошкодження застрахованого транспортного засобу.

У лютому 2025 року ПрАТ «СК «Універсальна» подало до суду нову редакцію позовної заяви, а саме про відшкодування з ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі ПАТ «НАСК «Оранта») шкоди в в порядку регресу.

Позов, з урахуванням нової редакції, мотивовано тим, що 16 липня 2022 року між позивачем та ПП «Автотранском» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого були застраховані майнові інтереси останнього, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Sinan Tanker», державний номерний знак НОМЕР_1 . 17 вересня 2022 року на 454 км автодороги Київ-Одеса сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MАN», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «Novatrail», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Sinan Tanker», держаний номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок вказаної ДТП застрахований позивачем за договором добровільного страхування автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою суду у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був визнаний винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Позивач виплатив власнику передбачену договором добровільного страхування транспортного засобу суму страхового відшкодування в розмірі 48684 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MАN» була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», франшиза становила 1500 грн. Отже, до позивача перейшло право вимоги до ПрАТ «НАСК «Оранта» як страховика ОСОБА_1 та останнього як особи відповідальної за нанесену внаслідок ДТП шкоду потерпілому у розмірі, що не був відшкодований ПАТ «НАСК «Оранта».

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача 47184 грн., завданих збитків в порядку регресу, та з ОСОБА_1 - 1500 грн. франшизи, а також розподілити судові витрати.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2025 р. за клопотанням позивача залучено ПАТ «НАСК «Оранта» в якості співвідповідача у справі.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2025 року позовні вимоги ПрАТ «СК «Універсальна» задоволені.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ПрАТ «СК «Універсальна» 47184 грн відшкодування шкоди в порядку регресу та 2934 грн 74 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Універсальна» 1500 грн відшкодування шкоди в порядку регресу та 93 грн 26 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суд умотивував тим, що оскільки позивач виплатив у зв`язку із пошкодженням внаслідок ДТП застрахованого договором добровільного страхування транспортного засобу «Sinan Tanker», держаний номерний знак НОМЕР_1 , власнику суму страхового відшкодування в розмірі 48684 грн., а цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MАN» державний, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та напіпричепа «Novatrail», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130000 грн., зі встановленням франшизи у 1500 грн, наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта» вказує, що рішення суду не відповідає дійсним обставинам прави та положенням закону, просить його скасувати в частині стягнення з товариства 47184 грн відшкодування шкоди та 2934 грн 74 коп. судового збору й ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ПАТ «HACK «ОРАНТА», керуючись вищезазначеним, не має правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за пошкоджений ТЗ. Так, 29 січня 2025 року ПАТ «HACK «ОРАНТА» отримала претензію про виплату страхового відшкодування від ПрАТ СК «Універсальна». На дану претензію ПАТ «HACK «ОРАНТА» надало відповідь, в якій зазначило, що згідно з наданими документами ПрАТ СК «Універсальна» сплатила страхове відшкодування потерпілому внаслідок події від 16 липня 2022 року за пошкоджений транспортний засіб Sinan, державний, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяло шкоду третім особам рід час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до статті 37.1 та 37.1.4 цього Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. ПАТ «HACK «ОРАНТА» зазначає, що дорожньо-транспортна пригода сталася 16 лютого 2025 року та належних доказів відправлення раніше ПАТ «HACK «ОРАНТА» заяви про відшкодування не надавалось. Виходячи з вищевикладеного, ПАТ «HACK «ОРАНТА» вважає, що в даних правовідносинах необхідно керуватися спеціальною нормою Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки зазначені у ній строки, а саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянута апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Щодо меж апеляційного оскарження.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову щодо двох відповідачів: ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «Оранта». Апеляційна скарга подана ПАТ «НАСК «Оранта», в якій товариство просить про перегляд рішення в частині задоволення вимог до цього товариства. Відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу не подавав, тому рішення суду не переглядається в частині вирішення до нього позовних вимог.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частиною 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду в оскаржуваній частині таким вимогам закону не відповідає.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 28 вересня 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №3015/215/010518 був застрахований транспортний засіб «Sinan Tanker», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ПП «Автотранском» (а.с. 13).

16 липня 2022 року на 454 км автодороги Київ-Одеса сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MАN», номерний знак НОМЕР_4 , з напівпричепом «Novatrail», номерний зник НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортним засобом «Sinan Tanker», номерний знак НОМЕР_1 , що стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 016211 від 16 липня 2022 року (а.с. 72, 73).

Внаслідок вказаної ДТП застрахований позивачем за договором добровільного страхування транспортний засіб отримав механічні пошкодження (а.с. 38-39).

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 18 серпня 2022 року у справі №496/3080/22 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, притягнутий до адміністративної відповідальності як винуватиць у вказній дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 11)

Позивач виплатив передбачене договором добровільного страхування №3015/215/010518 страхове відшкодування у зв`язку із пошкодженням застрахованого транспортного засобу «Sinan Tanker», номерний знак НОМЕР_1 , його власнику в розмірі 48684 грн. (а.с. 40).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MАN», номерний знак НОМЕР_4 , та напіпричепа «Novatrail», номерний знак НОМЕР_5 , на день дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 вересня 2022 року, була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 130000 грн. та встановленням франшизи у розмірі 1500 грн. (а.с. 89).

Згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Таким чином для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

За положеннями частини 2 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В силу статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В силу вимог частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування частина 1 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 статі 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі, яка переглядається, позивач, який як страховик потерпілої від ДТП особи виплатив останньому страхове відшкодування в розмірі заподіяної шкоди, просив стягнути сплачену ним суму з винної особи ОСОБА_1 та страховика, в якого було застраховано цивільну відповідальність останнього.

Як встановив суд першої інстанції у цій справі, постановою Біляївського районного суду Одеської області від 18 серпня 2022 року у справі №496/3080/22 встановлено вину водія транспортного засобу «MАN», номерний знак НОМЕР_4 , та напіпричепа «Novatrail», номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 17 вересня 2022 року і внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Sinan Tanker», держаний номерний знак НОМЕР_1 ,.

Тобто судом встановлений факт заподіяння шкоди застрахованому позивачем майну, винна поведінка відповідача ОСОБА_1 (порушення правил дорожнього руху), яка знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди.

Між тим, разом із покладанням на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди (статті 1166, 1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина 1 статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Тобто страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором) набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора): замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону є суброгацією.

При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного статтею 27 Закону та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), передбаченим статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини: суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах).

При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим у цьому випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

У цілому як за статтею 1191 ЦК України, так і за статтею 993 ЦК України і статті 27 Закону йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону та статтею 993 ЦК України, а регрес статтею 1191 ЦК України.

При цьому при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора: право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. При регресі право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника і, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи в особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України.

Наведених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17.

Як визначено у частині 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись з позовом у справі, яка переглядається, ПрАТ «СК «Універсальна» зазначила, що як страховик виплатило суму страхового відшкодування на користь страхувальника особи, потерпілої у дорожньо-транспортній пригоді, винною особою у якій визнано третю особу водія транспортного засобу, ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач набув право вимоги відшкодування страхової виплати до відповідача як до особи, відповідальної за спричинену шкоду, та до страхової компанія, яка застрахувала його цивільно-правову відповідальність.

Ураховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачами у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є такими, що засновані на правовідносинах суброгації переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому.

Натомість розглядаючи позовні вимоги, заявлені до ПАТ «НАСК «Оранта», суд не звернув увагу на таке.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №569/96/17 від 12 вересня 2018 року якщо страховик потерпілого, якому він виплатив страхове відшкодування, звертається з позовом про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування понад передбачений договором, укладеним з винною особою, ліміт відповідальності страховика за завдану майну шкоду, такий спір має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до частини першої статті 173 ГК України, який був чинним на день виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно із частиною першою статті 352 ГК України страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом сплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною третьою статті 353 ГК України визначено, що страхувальниками у цьому Кодексі визначаються учасники господарських відносин, які уклали договори страхування зі страховиками або є страхувальниками відповідно до закону.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є стягнення в порядку компенсації позивачу, який є суб`єктом господарювання, виплаченого ним потерплому страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу №3015/215/010518, з відповідача ОСОБА_2 - страхувальника за полісом № 206957957 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та з ПАТ «НАСК «Оранта», яке є страховиком винної у ДТП особи на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто також є суб`єктом господарювання (а.с. 89).

Таким чином, з огляду на суб`єктний склад спору, предмет позову та характер спірних правовідносин колегія суддів вважає, що спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказані обставини не є доводами апеляційної карги, проте згідно частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За викладених обставин та з мотивів, передбачених указаними нормами матеріального та процесуального права, є обов`язкові підстави для закриття провадження у справі в частині вирішення позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта», адже спір між двома суб`єктами господарювання не може розглядатися в порядку цивільного судочинства та підлягає розгляду за правилами господарського процесуального закону.

За такого рішення в частині задоволення позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» необхідно скасувати, закривши провадження в частині вказаних позовних вимог на підставі пункту у частини 1 статті 255 та частини 1 статті 377 ЦПК України.

Щодо судових витрат.

Частинами 5, 6 статті 141 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно пункту 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Оскільки на день розгляду справи апеляційним судом відсутня заява відповідача про повернення суми сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору, колегія суддів це питання не розглядає.

Керуючись статтями 367, 368, 368, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2025 року в частині задоволення позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» скасувати, провадження в частині позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Т.М. Бзовкіна

Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________

Повна постанова складена 16 вересня 2025 року