КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/8808/24 Головуючий у І інстанції - Петришин Н.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/8747/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного-транспортного страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

установив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , МТСБУ про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2024року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, у зв`язку з тим, що він з 15 серпня 2023 року по даний час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в складі Збройних Сил України.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року зупинене провадження у даній справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказує, що суд помилково дійшов висновку про зупинення провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання ОСОБА_2 та зупиняючи провадження у даній справі не надав належної оцінки його, позивача, твердженням, які ставили під сумнів долучені до клопотання довідки від 01 жовтня 2024 року №4784/1312/1712 та від 21 січня 2025 року №4784/Д6/3576, оскільки інформація, яка була зазначена у вказаних довідках не відповідала дійсності, а саме тому, що згідно вказаних довідок ОСОБА_2 06 квітня 2024 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, Куп`янському р-ні, Петропавлівській СТГр, Сумській обл., Сумській РТГр, Донецькій обл., Краматорському р-ні, Дружківській РТГр, Донецькій обл, Покровському р-ні, Удачненській СТГр, а фактично він перебував в. м. Бровари, Київської області, де і вчинив ДТП, що підтверджується постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2024 року.

Таким чином, вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції необґрунтована та прийнята неправомірно.

Просив суд, скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року про зупинення провадження та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, виходив з того, що відповідач перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України -Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил)Збройних Сил України.

Організаційно, Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів; порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до п. 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Аналіз п. 12 Положення, дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦІК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки, щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду вказав, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі Збройних Сил України є наказ по особовому складу, виданий у порядку пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008. Інші докази (довідки, листи з військової частини) суд визнав недостатніми для встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом /контрактом/ (постанова від 29 березня 2023 року по справі №756/3462/20).

Отже, самі по собі довідки, листи, виписки про перебування особи на військовій службі, у складі Збройних Сил України, не є достатніми для зупинення провадження по справі. Прецедентна практика Верховного Суду вимагає від сторін надання доказів залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на військовий стан, тощо.

Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі нез наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц, від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Таким чином, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, приймають участь у виконанні бойових завдань.

Як вбачається з матеріалів справи, до клопотання про зупинення провадження у справі було долучено: довідку військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №4784/1312/1712 від 01 жовтня 2024 року з якої, вбачається, що лейтенант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі з 15 серпня 2023 року по теперішній час та довідку (форми 6) №4784/Д6/3576 від 21 січня 2025 року про те, що лейтенант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно в період з 30.08.2023 по 15.11.2023, з 30.12.2023 по 07.04.2024, з 01.05.2024 по 06.05.2024, з 25.06.2024 по 27.06.2024, з 29.06.2024 по 08.09.2024, з 09.11.2024 по 18.01.2025 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській обл., Куп`янському р-ні, Петропавлівській СТГр, Сумській обл., Сумській МТгр, Донецькій обл., Краматорському р-ні, Дружківській МТГр, Донецькій обл., Покровському р-ні, Удачненській СТГр. Посвідчення учасника бойових дій отримано: серія НОМЕР_2 від 03 жовтня 2017 року.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги, що у зазначеній довідці №4784/Д6/3576 від 21 січня 2025 року зазначено, що ОСОБА_2 в період з 30.12.2023 по 07.04.2024 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, хоча фактично в той час там не перебував, оскільки в той період, а саме: 06 квітня 2024 року о 12 год 35 хв в Київській обл., м. Бровари, на перехресті вулиць нерівнозначних доріг вул. Євгенія Зеленського та вул. Благодатна водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом УАЗ 4696, реєстраційний НОМЕР_3 , рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з автомобілем «SUZUKI», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. ОСОБА_2 своїми діями порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Зазначене підтверджується постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2024 року по справі №361/3939/24, якою ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі 850,00 грн.

Крім того, як вбачається з листа т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_5 : військова частина НОМЕР_1 виконує бойові завдання на різних визначених командуванням ділянках, наразі офіційна поштова адреса частини: АДРЕСА_1 , де бойові дії не ведуться.

Тобто, належних та допустимих доказів про те, що військова частина НОМЕР_1 , де відповідач перебуває на військовій службі, переведена на військовий стан матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що надані відповідачем довідки про його перебування на військовій службі, у складі Збройних Сил України, не є достатніми для зупинення провадження у даній справі, оскільки з них не вбачається, що відповідача залучено до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, а також переведення конкретної військової частини на військовий стан або залучення до проведення антитерористичної операції, що в свою чергу давало б підстави для зупинення провадження у справі за п. 2 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд першої інстанції, не звернув увагу, що докази на підставі яких було зупинено провадження у даній справі не є достатніми для зупинення провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки не містять інформації про проходження військової служби відповідачем у військовому формуванні, яке переведено у воєнний стан.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не позбавлений права повторно звернутися до суду із клопотанням про зупинення провадження, після надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували позицію відповідача, заявлену в клопотанні та давали б підстави суду для зупинення провадження по справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Відповідно до змісту ст. 251 ЦІК України, провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи, однак зазначене не повинно призвести до затягування розгляду справи та позбавлення сторін правомірне очікування розгляду процесуального питання щодо ухвалення додаткового рішення.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦІК України).

До основних засад судочинства ч. 3 ст. 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.

Виходячи зі змісту ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦІК України, кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №645/331/17, провадження №61-34293п3 18).

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам дія руху справи є порушенням п.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄС у справі «Красношапка проти України»).

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанцій дійшов передчасного висновку про зупинення провадження у справі, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.7,30,367,369,374,379,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного-транспортного страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба

Т.О. Писана