Провадження № 2/761/3833/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Матвєєва Ю.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління державної Казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління державної Казначейської служби України в м. Києві про компенсацію моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн., завданої неправомірними діями ГУНП у м. Києві та стягнення судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що згідно протоколу серії ВАВ № 579232 від 28 червня 2024 року, ОСОБА_1 28 червня 2024 року о 21 годині 00 хвилин здійснював господарську діяльність без дозвільних документів у приміщенні МАФу, а саме без договору на оренду земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 . Поліцейським Подільського УП ГУНП у м. Києві 28.06.2024р. був складений протокол про адміністративне правопорушення за ознаками діяння, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, де правопорушником був вказаний позивач, а справу за цим протоколом було направлено до суду. В подальшому, постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.08.2024 р. справу було закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача, що, на думку позивача, свідчить про незаконність дій співробітника патрульної поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення. Внаслідок цих дій позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала у душевному хвилюванні, внаслідок якого у позивача з`явилося безсоння, дратівливий стан, що раніше не проявлявся, усе це призвело до зміни повсякденного ритму життя.Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн.

Представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Базелюк Ю.В. звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління державної Казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 21.10.2024 року вищевказану цивільну справу за підсудністю направлено до Шевченківського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2024 року матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.12.2024 року від представника відповідача 1 надійшов відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.В обґрунтування представник зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення, не є індивідуально-правовим актом суб`єкта владних повноважень, безпосередньо не тягне виникнення у особи прав, обов`язків, чи відповідальності, в даному випадку був складений належною службовою особою в межах її повноважень, і позивачем не наведено доказів незаконності дій працівника поліції при цьому. Позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності, не зазнав жодних заходів державного примусу, не був підданий адміністративному стягненню. При цьому сам факт закриття провадження за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дія чи бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

16.12.2024 року від представника відповідача 2 надійшов відзив, в якому заперечував проти позову, оскільки позивачем не доведено факт заподіяння йому шкоди.

Ухвалою суду від 24.12.2024р. провадження по справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 335/6977/22.

Ухвалою суду від 23.07.2025р. провадження у справі поновлено.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28 червня 2024 року працівниками патрульної поліції Подільського УП ГУНП у м. Києві був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 579232, згідно якого ОСОБА_1 28 червня 2024 року о 21 годині 00 хвилин здійснював господарську діяльність без дозвільних документів у приміщенні МАФу, а саме без договору на оренду земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 164 КУпАП.

В подальшому, постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.08.2024р. справу за вказаним протоколом було закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди (постанова Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22).

Поліцейськими Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві 28 червня 2024 року щодо Позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 164 КУпАП.

У подальшому постановою Подільського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року № 758/9651/24 провадження у справі про притягнення Позивача, до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що він безпідставно притягався до адміністративної відповідальності та внаслідок неправомірних дій працівників Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві був змушений доводити свою невинуватість, чим йому було завдано моральної шкоди.

Необхідно зазначити, що така позиція сформована без урахування вимог статті 268 КУпАП, де зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Дії Позивача щодо оскарження протоколу не є безпідставним притягненням, а становлять частину змагального процесу, спрямованого на забезпечення справедливого розгляду справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права. Така позиція підтримується Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 березня 2025 року у справі № 200/5854/24, від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22, від 19 березня 2025 року у справі № 752/3476/22.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

У постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19 Верховний Суд зазначає, що протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.

До повноважень поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася.

Оцінку доказів поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.

Своєю чергою оцінку доказів, зібраних та зафіксованих поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, із залученням експерта і спеціаліста, а також за допомогою інших доказів.

Отже, оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом (постанова Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22).

Як наголошено вище протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статті 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи.

Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.

Процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які полягають у фіксації адміністративного правопорушення, можуть бути оцінені на предмет відповідності закону чи іншому нормативному акту судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оцінка таких дій без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності сукупно з іншими доказами є неможливою.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлює, зокрема, чи відповідає протокол вимогам закону, чи його складено відповідно до статті 256 КУпАП, чи достатньо матеріалів та доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності тощо.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 зазначається, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій поліцейських щодо складання такого протоколу.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року № 758/9651/24 не було встановлено невідповідність протоколу вимогам закону або інших протиправних дій працівників поліції.

А відтак відсутні підстави для притягнення держави до цивільно-правової у виді компенсації за завдану шкоду.

Наявність заподіяної шкоди є ще одним з обов`язкових елементів, що створює підстави для покладення на державу відповідальності у вигляді відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, така позиція підтримується Верховним Судом, зокрема у постановах від 04 червня 2025 року у справі № 501/2878/23, від 05 травня 2025 року у справі № 202/3885/23, від 30 квітня 2025 року у справі № 175/8881/23).

Позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої притягненням до адміністративної відповідальності, не надав жодного доказу, що внаслідок протиправних дій працівників поліції йому була заподіяна моральна шкода, та не зазначив у чому вона проявлялася, а також не обґрунтував розмір її відшкодування.

Натомість посилався на почуття несправедливості, та загальні терміни які не підкріплені конкретними доказами чи обставинами, що свідчили б про реальний характер і обсяг завданої шкоди. Відсутність конкретизації щодо форм прояву моральної шкоди, її причинно-наслідкового зв`язку з діями працівників поліції, а також обґрунтування заявленого розміру відшкодування свідчить про необґрунтованість позовних вимог та їх декларативний характер.

Відповідно до практики Верховного Суду, для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 23, 1174 ЦК України Позивач зобов`язаний надати конкретні докази, які підтверджують характер і обсяг завданої моральної шкоди, а також її причинно-наслідковий зв`язок із протиправними діями відповідача. Так, у постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 454/2855/22 зазначено, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди. При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління державної Казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди - не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 23, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 2, 7, 10, 19, 81, 82, 84, 141, 176, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління державної Казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Ю.О. Матвєєва

08 вересня 2025 року