УХВАЛА

11 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 214/7933/25

провадження № 61-224вп25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2025 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», подала до Верховного Суду заяву визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вивчивши подану заяву, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення підсудності справи з огляду на такі обставини.

Згідно з приписами статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Отже, визначальною ознакою для застосування Верховним Судом приписів статті 29 ЦПК України є встановлення громадянства кожної зі сторін спору та доведеність факту проживання обох сторін спору за межами території України.

Згідно доданої до заяви копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано 25 березня 2021 року.

До свідоцтва про шлюб внесено відомості про те, що ОСОБА_2 є громадянином Федеративної Республіки Німеччини, а ОСОБА_1 є громадянкою України.

До заяви про визначення підсудності ОСОБА_1 додала копію свого паспорта для виїзду за кордом, згідно з яким має громадянство України.

У заяві заявниця зазначає, що обидві сторони проживають за межами України, зокрема, зазначає адреси ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 .

Відповідно до Федерального закону Німеччини про реєстрацію (Bundesmeldegesetz) кожен, хто вселяється в квартиру, повинен зареєструватися в органі реєстрації протягом двох тижнів після вселення (§17). Реєстраційний орган видає зацікавленій особі письмове або електронне реєстраційне посвідчення на її вимогу, яке містить, зокрема, актуальні адреси місця проживання (§ 18).

До поданої заяви додано копії документів, виданих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , заповнених мовою відмінною від державної мови. Автентичні переклади цих документів українською мовою до суду не надано. Оскільки для оцінки поданих доказів необхідні фахові навички перекладача, проте автентичні переклади зазначених документів до суду не були подані, то зазначені докази не можуть бути оцінені на предмет достатності відомостей на підтвердження обставин, на які ОСОБА_1 посилається як на підставу для задоволення вимог своєї заяви.

За таких умов суд визнає доведеним факт наявності у ОСОБА_1 громадянства України. Водночас, належних та достатніх доказів на підтвердження громадянства іншого учасника спору ОСОБА_2 та факту проживання обох сторін спору поза межами України, а саме на території Федеративної Республіки Німеччини не надано.

З огляду на наведене, Верховний Суд зробив висновок про відсутність підстав для визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбупевному національному суду України, а отже заява про визначення підсудності не підлягає задоволенню.

Таке судове рішення не перешкоджає повторному зверненню до Верховного Суду в разі усунення недоліків, викладених в ньому.

Керуючись статтями 29, 261 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров