Справа № 464/8721/24
Провадження № 22-ц/4808/1106/25
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» адвоката Гурського Германа Юрійовича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 травня 2025 року, ухвалене в складі судді Атаманюка Б. М. в місті Івано-Франківську, у справіза позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року ТОВ «Кошельок» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 10 листопада 2021 року ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 уклали за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/) договір № -514374 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності.

Відповідно до умов зазначеного договору, ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 9000 грн; початковий строк кредитування 28 днів; відсоткова ставка 2,20% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору; сума кредиту та нараховані відсотки за початковий строк користування позикою, на 28 днів, становить 14 544 грн (9000 грн тіло кредиту + 5 544 грн відсотки за користування позикою за перші 28 днів).

Кредитодавець взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок останньої.

В подальшому на підставі п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 08 грудня 2021 року до 07 березня 2022 року, за ставкою 2,2% на добу.

Отже, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою на час пред`явлення позову становить 32364 грн (9000 грн тіло кредиту + 5 544 грн відсотки за початковий строк користування позикою + 17 820 грн відсотки за продовжений строк користування позикою).

На підставі викладеного, ТОВ «Кошельок» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № -514374 від 10 листопада 2021 року в розмірі 32364 грн, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 травня 2025 року частково задоволено позов ТОВ «Кошельок».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № -514374 від 10 листопада 2021 року в розмірі 14 544 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1088,63 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції погодився із розрахунком позивача щодо заборгованості за тілом кредиту та відсотками за початковий строк користування позикою, та, як наслідок, задовольнив позовні вимоги у цій частині.

Водночас відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки 17820 грн відсотків за продовжений строк користування позикою, суд виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження пролонгації договору, а тому нарахування процентів поза межами строку позики є необґрунтованим.

Враховучи часткове задоволення позову, суд стягнув із відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 1088,63 грн, тобто виходячи із розміру задоволених позовних вимог (44,94%).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Представник ТОВ «Кошельок» - адвокат Гурський Г. Ю. на рішення суду подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги представник товариства зазначає про те, що суд першої інстанції правильно встановив факт укладення між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 договору № -514374 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Однак, суд неправомірно відмовив у задоволенні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами, нарахованими протягом продовженого строку користування позикою.

Так, п. 2.1 договору було передбачено початковий строк кредитування 28 днів. Водночас п. 3.6. та 3.7. сторони договору погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового користування кредитом є відкладальною обставиною, що має наслідком продовження строку користування кредитом. На підставі вказаного пункту строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 08 грудня 2021 року до 07 березня 2022 року за ставкою 2,2% на добу, а тому нарахування відсотків у сумі 17820 грн за продовжений строк користування позикою є правомірним.

Враховуючи викладене, представник товариства просив оскаржуване рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, стягнути із відповідачки судові витрати, з яких: 3633,60 грн сума судового збору за подання апеляційної скарги; 10000 грн сума витрат на професійну правничу допомогу.

Позиція інших учасників справи

Представник ОСОБА_1 адвокат Боднарчук А. М. у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване товариством рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватися чітко обумовленими між сторонами кредитного договору умовами, якими визначено вартість кредиту і строк кредитування саме у розмірі 14742 грн та тривалістю 28 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нараховувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом.

Представник ТОВ «Кошельок» - адвокат Гурський Г. Ю. подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій заперечив доводи відзиву та просив задоволити подану ним апеляційну скаргу.

Зазначив, що сторони погодили автопролонгацію кредитного договору, а тому нарахування відсотків за продовжений строк користування позикою узгоджується із нормами договору, а відтак, є правомірним.

Крім того, сторона відповідача жодним чином не спростувала поданий товариством розрахунок заборгованості за кредитом. Ба більше, послугами кредитування ОСОБА_1 користувалася 5 разів, що свідчить про те, що їй було достовірно відомо про всі устотні умови кредитування.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

10 листопада 2021 року ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» уклали договір № -514374 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 9000 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором.

Пунктом 1.2. договору визначено тип кредиту споживчий кредит.

Проценти за користування кредитом 5742 грн, які нараховуються за ставкою 2,20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.3.2. договору).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.3.3 договору).

Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду (п.1.3.3.1 договору).

Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.3.4., 3.5., 3.6. цього Договору (п.1.4. договору).

Відповідно до п.2.1. договору, кредит надається строком на 28 днів («лояльний період») початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця.

П.2.2. сторони договору погодили, що встановлений в п.2.1 договору строк Лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом.

В п.3.3. договору зазначено, що сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до договору.

Згідно із п.3.6. договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом, зокрема, за умови зобов`язання щодо повернення основної суми переноситься на наступний день після закінчення Лояльного Періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду (а.с. 9-14).

Додатком № 1 до договору № -514374 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 10 листопада 2021 року є графік розрахунків (а.с. 14-15).

У паспорті споживчого кредиту до договору № -514374 від 10 листопада 2021 року міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти.

Факт перерахування кредитних коштів на номер картки НОМЕР_1 підтверджується відповідним повідомлення про перерахування коштів через платіжну систему XPAY, а також відповіддю на лист керуючого ЦВ ПАТ «МТБ БАНК» у м. Києві від 09 грудня 2024 року № 04/642-04/62 (а.с.19-20).

Згідно із детальним розрахунком заборгованості за договором № -514374 від 10 листопада 2021 року, залишок заборгованості ОСОБА_1 згідно кредитного договору складає 32364 грн, з яких: 9000,00 грн за кредитом, 23364 грн за відсотками (5544 грн нараховано % в межах Лояльного періоду, 17820 грн нараховано % за продовжений строк користування позикою) (а.с.16-17).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Положення частини першої статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суд першої інстанції на підставі поданих позивачем доказів правильно встановивфакт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» 10 листопада 2021 року в електронній формі договору № -514374 про надання споживчого кредиту в розмірі 9000 грн, які було перераховано ОСОБА_1 того ж дня.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ТОВ «Кошельок» має право грошової вимоги до відповідачки щодо стягнення заборгованості за кредитом, у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань за договором.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими протягом продовженого строку користування кредитом.

Так, п. 2.1. договору сторони передбачили початковий строк кредитування тривалістю 28 днів. Водночас, п. 3.6. сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового користування кредитом є відкладальною обставиною, що має наслідком продовження строку користування кредитом.

Отже, на підставі вказаного пункту відбулася пролонгація договору та, як наслідок, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 08 грудня 2021 року до 07 березня 2022 року. За таких обставин, нарахування відсотків за продовжений строк користування кредитними коштами, на думку апеляційного суду, є правомірним.

Посилання представника відповідачки у відзиві на апеляційну скаргу на те, що умови договору щодо продовження строку користування кредитом є завуальованими колегія суддів відхиляє, оскільки такі умови є чіткими і зрозумілими та не допускають подвійного трактування. Відповідачка під час підписання кредитного договору, ознайомившись зі змістом договору, будь-яких зауважень щодо його умов не висловлювала, тобто в повній мірі погодилась з умовами договору, викладеними в ньому.

Розмір процентів за продовжений строк користування кредитними коштами у сумі 17820 грн нараховано згідно із умовами договору та підтверджено належними доказами. Обґрунтованих доводів щодо спростування суми заборгованості сторона відповідачки не навела, а також не надала будь-якого власного контррозрахунку.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що позивачем доведено суму заборгованості, заявлену у позовній заяві та така підлягає стягненню з відповідачки на користь ТОВ «Кошельок».

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, не врахував умови кредитного договору щодо продовження строку користування кредитними коштами, у зв`язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими протягом продовженого строку користування кредитом, оскаржуване рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Кошельок» задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № -514374 від 10 листопада 2021 року в розмірі 32364 грн.

Щодо судових витрат

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а за подання апеляційної скарги - 3 633,60 грн. Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, вказані витрати на загальну суму 6 056 грн необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача.

Крім того, представник ТОВ «Кошельок» у апеляційній скарзі просив суд стягнути з відповідачки на користь товариства витрати на правову допомогу у сумі 10000 грн.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На обґрунтування заявленого розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником позивача надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 лютого 2025 року, укладеного між АБ «Герман Гурський та партнери» та ТОВ «Кошельок», із відповідним додатком від 20 червня 2025 року.

Згідно із додатком до договору, ТОВ «Кошельок» доручає АБ «Герман Гурський та партнери» надати правову допомогу: ознайомлення з матеріалами справи 2000,00 грн (1 година); підготовка апеляційної скарги 2000,00 грн (2 години); формування додатків (доказів) до апеляційної скарги (для суду та відповідачці) 2000,00 грн (1 година); відправка апеляційної скарги стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі 2000,00 грн (1 година). Загальна сума 10000,00 грн.

Отже, представником позивача надано належні та допустимі докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, понесених у суді апеляційної інстанції.Сторона відповідачки, будучи ознайомленою із документами на підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, не подала заперечення щодо такого розміру та відповідного клопотання про його зменшення.

За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 676/5537/19).

Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову та апеляційної скарги, витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції необхідно стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Кошельок».

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» адвоката Гурського Германа Юрійовича задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

ПозовТовариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № -514374 від 10 листопада 2021 року в розмірі 32364 грн, а також судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 10000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І. О. Максюта