Провадження № 22-ц/812/1516/25 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

08 вересня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Локтіонової О.В.,

із секретарем Повертайленко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області, постановлену 07 липня 2025 року під головуванням судді Янчука С.В., в приміщенні цього ж суду, о 15 год. 32 хв.,у справі № 468/2135/24, за позовом ОСОБА_1 до Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання рішення незаконним, визнання додаткових угод укладеними, поновлення дії договорів оренди землі,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання рішення незаконним, визнання додаткових угод укладеними, поновлення дії договорів оренди землі.

Позовну заяву мотивовано тим, що 20 жовтня 2017 року він отримав в оренду від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельні ділянки з кадастровими номерами :01:000:0355, :01:000:0357, :01:000:0358, :01:000:0359, 820683400:01:000:0360, :01:000:0424, :01:000:0363, :01:000:0368 для ведення фермерського господарства строком на 7 років.

09 серпня 2024 року, посилаючись на переважне право орендаря на укладення договору оренди землі, позивач направив на адресуІнгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області листи-повідомлення з проектами додаткових угод про поновлення договорів оренди без змін його істотних умов.

02 жовтня 2024 року рішенням Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області йому відмовлено у поновленні договорів оренди вказаних вище земельних ділянок.

Посилаючись на те, що відмова відповідача в поновленні договорів оренди на новий строк є незаконною та порушує майнові права позивача, останній просив про задоволення позову.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2025 року, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Позивачу роз`яснено, що розгляд справ зазначеної категорії віднесено до юрисдикції господарського суду.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції посилався на те, що у даних правовідносинах щодо користування спірними вищевказаними земельними ділянками відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача земельними ділянками перейшли до ФГ «Брейн-Гул», з дня його державної реєстрації, одним із засновників якого є позивач. Тому, суд вважав, що сторонами у спірних правовідносинах мають бути юридичні особи, а спір виник між суб`єктами господарювання і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

При цьому, суд послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року по справі № 348/992/16-ц.

У апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив її скасувати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 , посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що орендарем спірних земельних ділянок, відповідно до договорів оренди, є позивач, як фізична особа. Передача спірних земельних ділянок у користування ФГ «Брейн-Гул», позивачем не була оформлена належним чином відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а сам факт використання позивачем земельних ділянок через створене Фермерське господарство не змінює його статусу, як орендаря фізичної особи.

Доводи відзиву Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області на апеляційну скаргу зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що орендарем спірних земельних ділянок є позивач, як фізична особа, а Фермерське господарство є суборендарем, а тому ці земельні ділянки не є землями фермерського господарства. За такого, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі.

Заперечення на відповідь на відзив Інгульска сільська рада Баштанського району Миколаївської області просила врахувати предмет та підстави позову, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, як це передбачено ст. 367 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, і судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 10 квітня 2017 року, між Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області та ОСОБА_1 20 жовтня 2017 року укладено договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Право ОСОБА_1 на зазначені земельні ділянки зареєстровано відповідно до вимог статті 182 Цивільного кодексу України, а саме, 02 листопада 2017 року зареєстровані договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0368 та 820683400:01:000:0360;

07 листопада 2017 року проведено державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0357 та :01:000:0363;

08 листопада 2017 року зареєстровано договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0424 та :01:000:0355;

09 листопада 2017 року зареєстровано договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0358 та :01:000:0359.

Відповідно до умов вказаних договорів ОСОБА_1 надано в строкове платне користування вказані вище земельні ділянки для ведення фермерського господарства строком на 7 років.

На виконання умов вказаних вище договорів позивач 23 листопада 2017 року зареєстрував Фермерське господарство «Брейн- Гул», ідентифікаційний код юридичної особи: 41753067, місцезнаходження: Україна, 54003, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Погранична, будинок 242-В, керівник та засновник ОСОБА_1 .

Відповідно до Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:000:0358, :01:000:0359, 820683400:01:000:0360, :01:000:0424, :01:000:0363, :01:000:0368 перебувають в оренді ОСОБА_1 .

Після закінчення строку дії договорів оренди, ОСОБА_1 , маючи намір скористатися переважним правом на укладення договорів оренди землі на новий строк, направив Інгульській сільській раді Баштанського району Миколаївської області листи-повідомлення, в яких просив поновити дію договорів оренди на 7 років. До листів було додано відповідний перелік документів щодо орендованих земельних ділянок, у тому числі проектами додаткових угод без змін істотних умов договорів.

Рішенням Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області № 11 від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у поновленні договорів оренди вказаних вище земельних ділянок.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, за загальним правилом, у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п.п.1, 6,15 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Господарським судам підвідомчі справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Також, господарські суди розглядають інші справи у спорах між юридичними особами, які здійснюють господарську діяльність, та/або фізичними особами підприємцями.

Тож, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів послідовно здійснювалося законодавцем відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників, змісту правовідносин, щодо яких виник спір.

Вирішення спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи - підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилався на порушення свого права через відмову відповідача у поновленні договорів оренди земельних ділянок, наданих йому для організації та ведення фермерського господарства, на яких й було створено ним ФГ «Брейн-Гул».

Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України визначаються Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV«Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV), який спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

За частиною першою статті 1 Закону № 973-IV у редакції, чинній на час набуття чинності договорами оренди земельних ділянок, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

За законодавчим регулюванням, яке діяло станом на час набуття чинності договором оренди земельної ділянки, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації, а для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (стаття 7 Закону № 973 - IV ).

За статтею 12 Закону № 973-IV , землі фермерського господарства могли складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Визначення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону, наведено також у частині першій статті 1 Закону № 973-IV в редакції, чинній на час звернення з цим позовом, а за змістом частини четвертої цієї статті фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець.

Тож, фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку на цих ділянках, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 ГК України. При цьому можливість реалізації громадянином права здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Тож, враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 ГК України.

Таким чином, за змістом наведених вище положень законодавства, після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства користувачем орендованої земельної ділянки є саме фермерське господарство, а тому й правовідносини щодо права користування такою земельною ділянкою є господарськими.

Реалізація права на поновлення договору оренди входить до змісту правовідносин щодо права користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства.

Оскільки фермерські господарства є суб`єктами господарювання, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, належать до юрисдикції господарських судів (схожі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 16 січня 2019 року у справах № 483/1863/17, № 695/1275/17 та від 13 листопада 2019 року у справі № 628/773/18).

Крім того, висновок про належність до юрисдикції господарських судів спорів про поновлення договору оренди земельної ділянки, наданої для ведення фермерського господарства, та про те, що саме фермерське господарство може захистити речове право на користування земельними ділянками, було сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року, 01 квітня 2020 року та ухвалі від 13 листопада 2019 року у справі № 275/82/18.

За такого, суд першої інстанції вірно вважав, що у цій справі обов`язки землекористувача земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0358, :01:000:0359, 820683400:01:000:0360, :01:000:0424, :01:000:0363, :01:000:0368 здійснює фермерське господарство, а не ОСОБА_1 , якому вони надавались, а тому речове право, за захистом якого позивач звернувся до суду, належить ФГ «Брейн - Гул», який і може захистити право користування земельними ділянками.

Тому, заявлені позовні вимоги про визнання незаконним рішення Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області та поновлення договорів оренди земельних ділянок із вказаними вище кадастровими номерами мають розглядатися господарським судом за правилами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Встановивши наведене, суд вірно закрив провадження у справі, оскільки цей спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що орендарем зазначених вище земельних ділянок, є позивач, як фізична особа, а тому факт використання ним земельних ділянок через створене Фермерське господарство не змінює його статусу, як орендаря фізичної особи, є помилковими.

Щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0355, :01:000:0357, то колегія суддів виходить з такого.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 21 серпня 20023 року земельні ділянки з кадастровими номерами :01:000:0355, :01:000:0357 передані позивачем в суборенду на підставі договору суборенди землі. Суборендарем є ФГ «Брейн-Гул», а орендарем ОСОБА_1 .

Вказані земельні ділянки надані в оренду ОСОБА_1 як громадянину України.

Саме із ОСОБА_1 як фізичною особою укладено договори оренди, які у подальшому були передані останнім у суборенду.

Відповідно до частини першої статті 31 Земельного кодексу України землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Аналогічні норми викладено у статті 12 Закону України «Про фермерське господарство».

Передача ОСОБА_1 в суборенду ФГ «Брейн-Гул» земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0355, :01:000:0357 свідчить про те, що вони не є землями фермерського господарства в розумінні ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», а тому їх користувачем є ОСОБА_1 , як фізична особа, оскільки вони в установленому законом порядку в оренду ФГ «Брейн-Гул» не набуті.

Тому, з огляду на суб`єктний склад сторін, характер спірних правовідносин спір щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0355, :01:000:0357 має розглядатися в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №468/972/17-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 699/185/18.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі в частині оскарження рішення Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області щодо відмови у поновленні договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0355, :01:000:0357, оскільки справа в цій частині підлягає розгляду судом загальної юрисдикції.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала в зазначеній частині підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 379, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2025 року в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ігнульської сільської ради Баштанськовго району Миколаївської області про визнання рішення незаконним, визнання додаткових угод укладеними, поновлення дії договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0355, :01:000:0357 скасувати, а справу в зазначеній частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повне судове рішення складено 09.09.2025 р.