ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/410/25 Номер провадження 22-ц/814/3576/25Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Полтавській області на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив відшкодувати йому моральну шкоду, завдану неправомірними діями органів досудового розслідування т прокуратури у розмірі 848000 грн.

В обгрунтування позову вказувала, що 15.08.2014 року були внесені Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000449 за ч.1 ст.15, ч.1 ст.190 КК України за заявою першого заступника голови правління ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» Буркової Л.А., яка в заяві вказала, що 07.10.2013 року між ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків, дія якого була припинена з 25.11.2013 року за ініціативою ПрАТ «СК «Залізничні шляхи». ОСОБА_1 з метою отримання незаконного прибутку, намагається шахрайським шляхом заволодіти коштами ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» в розмірі 8 000000,00 гривень, оскільки підмовив свого давнього знайомого завідуючого травматологічним відділенням першої міської лікарні ОСОБА_3 скласти та передати йому підроблені медичні документи про проведення йому операції та перебування на стаціонарному лікуванні для можливості штучного створення страхового випадку. Для можливості придання вигляду дійсності проведення операції та визначення активного медичного діагнозу, ОСОБА_3 скористався фактом раніше здійсненим медичним втручанням до плечового суглобу ОСОБА_1 , який можливо видавати як проведеним пізніше, а саме 26.02.2014 року. Отримавши від ОСОБА_3 вищезазначені підроблені документи, ОСОБА_1 , з метою незаконного збагачення шахрайським шляхом надав їх копії разом із заявою на страхове відшкодування до ПрАТ «СК «Залізничні шляхи».

Зазначала, що з 15 серпня 2014 року почалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000449. 27.05.2015 року слідчим змінено правову кваліфікацію діяння ОСОБА_1 з ч.1 ст.15, ч.1 ст.190 КК України на ч.1 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, а 07.06.2017 року здійснено перекваліфікацію вже на ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

04.07.2017 року слідчим самостійно виявлено у діях ОСОБА_1 ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, розпочалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000348, внесені відомості до СРДР, після чого об`єднано з попередньою справою.

26.11.2020 року постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області Корюшкіна Т.С. про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000449 від 15.08.2024 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України зупинене, а також оголошено ОСОБА_1 в розшук. 11.01.2021 року його було затримано за ухвалою суду від 07.12.2020 року.

13.01.2021року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/90/21 у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 відмовлено, обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків. Строк дії ухвали до 11 березня 2021 року включно.

28.01.2021 року постановою СУ ГУ НП у Дніпропетровській області про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000449 від 15.08.2024 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України зупинене, а також оголошено ОСОБА_1 в розшук.

22.03.2021 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000449 від 15.08.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року у справі № 554/3553/21, провадження № 1-кп/554/647/2023 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано, оскільки не доведено, що в його діяннях є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. Судові витрати віднести на рахунок держави.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.07.2023 року апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури залишено без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 стосовно ОСОБА_1 залишено без змін.

Враховуючи, що у зв`язку із незаконним пред`явленням обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину зганьбили його честь і гідність, завдали непоправної шкоди престижу та діловій репутації як журналіста, юриста та керівника ГО «Останній бастіон», внаслідок чого він був позбавлений нормального і достойного способу життя, реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин зі знайомими людьми, близькими та рідними, а також інші негативні наслідки вважає, що наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 848000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 848 000,00 грн. (вісімсот сорок вісім тисяч гривень нуль копійок).

В позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України відмовлено.

Стягнуто з Держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 30 000,00 гривень.

Судові витрати у вигляді судового збору віднесено за рахунок держави.

На вказане рішення Дніпровська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій прохають змінити рішення районного суду, а саме зменшити суму відшкодування до 584000 грн.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що період перебування під слідством слід обраховувати з часу повідомлення про підозру та по дату постановлення виправдувального вироку, який набрав законної сили.

Окрім того вказує, що резолютивна частина рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери рахунків та види рахунків, з яких саме буде здійснено списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Також із апеляційною скаргою звернулось Головне управління Національної поліції в Полтавській області, яку також посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення районного суду скасувати, а в задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що моральну шкоду слід стягувати з Державного бюджету України, оскільки відшкодування здійснюється державою, а не конкретним органом.

Також не погоджуються із розмір відшкодування моральної шкоди, оскільки він повинен бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Окрім того вказує, що витрати на правничу допомогу не підтверджені належними доказами та не є співмірними зі складністю справи.

Від ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому вона просила рішення районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Також у відзиві вона просила стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представники сторін, інші особи по справі будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи у судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Районним судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 - 15.08.2014 року почалося досудове розслідування, що підтверджено Відомостями з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000449, Заявою про злочин від 11.08.2014 року, дорученням про проведення досудового розслідування від 15.08.20214 року, Довідкою про прийняття і реєстрацію заяви, Повідомленням про початок досудового розслідування від 15.08.2014 року, Повідомленням про призначення прокурора (групи прокурорів) у кримінальному провадженні та Постановою про призначення групи прокурорів від 15.08.2014 року.

Районним судом також встановлено, що під час досудового розслідування змінювалась правова кваліфікація, слідчим виявлялись ознаки іншого злочину, відбувалось об`єднання кримінальних проваджень, здійснювався привід, вилучались документи, призначались експертизи, надавались клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання про затримання особи з метою доставлення її до суду для обрання запобіжного заходу, оголошувався розшук підозрюваного.

Такі дії здійснювались Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Полтавській області за погодженням з прокуратурою Полтавської області, а також Дніпропетровською обласною прокуратурою.

22.03.2021 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000449 від 15.08.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року у справі №554/3553/21, провадження № 1-кп/554/647/2023 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано, оскільки не доведено, що в його діяннях є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.07.2023 року вирок без змін.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.08.2024 року у справі №554/3553/21, провадження № 1-кп/554/189/2024 роз`яснений ОСОБА_1 порядок поновлення порушених прав, свобод та відшкодування завданої шкоди.

На підставі встановлених обставин, районний суд вважав, що кримінальне переслідування ОСОБА_1 відбувалося з 15 серпня 2014 року по 19 липня 2023 року, тобто до дати набуття вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року у справі №554/3553/21 законної сили, після його перегляду апеляційною інстанцією.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди за час перебування під слідством та судом та вважав, що достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати станом на дату ухвалення судового рішення, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що становить 848000 грн.

Колегія суддів в цілому погоджується із таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (частини перша статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що: « у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Отже, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі встановлених обставин кримінальне переслідування ОСОБА_1 відбувалося з 15 серпня 2014 року по 19 липня 2023 року, тобто до дати набуття вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року у справі №554/3553/21 законної сили, після його перегляду апеляційною інстанцією.

Враховуючи, що розмір мінімальної заробітної плати дорівнює 8000,00 гривень, а ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з 15 серпня 2014 року по 19 липня 2023 року, тобто 106 повних місяців, то районний суд дійшов вірного висновку щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 848000,00 гривень.

Разом з тим, судом першої інстанції не вірно визначено порядок стягнення на користь позивача присуджених витрат за моральну шкоду, який повинен відбуватися з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, у зв`язку з чим судове рішення в цій частині підлягає зміні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Проте, суд першої інстанції на це уваги не звернув та зробив помилковий висновок про зазначення в резолютивній частині стягнення коштів з Держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Враховуючи викладене слід змінити резолютивну частину оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, колегія суддів відхиляє, оскільки визначений судом розмір 848000,00 гривень, не приводить до безпідставного збагачення, а є відшкодуванням за незаконні дії органів досудового розслідування та прокуратури.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк з якого позивач має право на відшкодування слід рахувати із дня оголошення йому підозри не беруться до уваги, оскільки кримінальне провадження було порушено відносно ОСОБА_1 15 серпня 2014 року, саме з цього часу відбувалось незаконне кримінальне переслідування.

Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем надані витрати на правову допомогу, що надані адвокатом Панченко О.О. - Договір №01-06/01-25 від 06.01.2025 року, рахунок на оплату послуг, акт виконаних робіт №1 від 14.01.2025 року та квитанція Приватбанку від 13.01.2025 року на сплачену суму 30 000,00 гривень.

В Акті виконаних робіт №1 від 14.01.2025 року до Договору, вказаний час, витрачений адвокатом на процесуальні дії, який суд вважає співмірним зі складністю справи, оскільки справа є складною та потребує поглибленого вивчення значного обсягу документів, об`єм виконаних робіт є досить великим, час витрачений адвокатом є значним.

Відповідачами не доведено не співмірності витрат, як це зазначено в ч.6 ст.137 ЦПК України.

Враховуючи вказані обставин, районний суду дійшов вірного висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

Щодо того, що не надано Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», то такі доводи є помилковими, оскільки даний наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства фінансів № 261 від 13.05.2021ю

Окрім того слід зазначити, що відповідно до пункту 4 статті 1 Закону № 5076-VI - договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У відповідності до підпункту 1 пункту 2 статті 27 Закону № 5076-VI - договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди). Тобто, Закон №5076-VI - не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) саме адвокату, а не адвокатському бюро, як юридичній особі.

Щодо розміру витрат, які позивач поніс в суді апеляційної інстанції слід зазначити наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

До відзиву на апеляційні скарги додано Договір про надання правничої допомоги № 01-23/07/25 від 23.07.2025 року, копія квитанції на суму 20000 грн, акт виконаних робіт №1 наданої правничої допомоги № 01-23/07/25 від 23.07.2025 року.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги при підготовці відзиву на апеляційні скарги та участі в судовому засіданні, апеляційний суд дійшов до висновку, що заявлені представником позивача витрати у розмірі 20000,00 грн. не відповідають критерію розумності, не зовсім є співрозмірними із складністю виконаної роботи, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.

Колегія суддів вважає, що слід стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Полтавській області на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року змінити в частині порядку стягнення моральної шкоди та стягнення витрат на правничу допомогу, виклавши абзац другий та четвертий резолютивної частини рішення суду в наступній редакції:

«Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 848000 грн (вісімсот сорок вісім тисяч гривень нуль копійок).

«Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 30 000,00 гривень».

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 03 вересня 2025 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _____________________ С.Б. Бутенко ___________________ О.І. Обідіна