Справа № 452/2786/25
Провадження № 2/452/1280/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" серпня 2025 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
розглянувши у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у підготовчому засіданні в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кружики Самбірського району Львівської області у віці 85 років помер його дід ОСОБА_1 , після смерті котрого відкрилась спадщина на належне йому майно. За життя померлий ОСОБА_1 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів внуку ОСОБА_1 , позивачу по справі. Спадкове майно ОСОБА_1 становить житловий будинок в АДРЕСА_1 , що належав померлому як голові колгоспного двору на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 23.11.1990р. Будучи спадкоємцем майна ОСОБА_1 позивач звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Державний нотаріус прийняв заяву позивача про прийняття спадщини, але відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вищезгаданий житловий будинок належав ОСОБА_1 та іншим членам колгоспного двору на праві спільної власності. Станом на 15.04.1991 року в будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1 та його дружина, ОСОБА_2 . Із огляду на те, що до теперішнього часу відповідач не заявляла вимоги про витребування своєї частки в майні двору і трирічний строк на витребування частки в майні двору минув; погоджувалась з тим, що, одноосібним власником двору був лише ОСОБА_1 у контексті вище наведених правових норм регулювання майнових відносин у майні колишнього колгоспного двору позивач вважає, що єдиним власником житлового будинку з господарськими спорудами у АДРЕСА_1 був ОСОБА_1 , що входить до складу його спадщини, право на яку має позивач за заповітом. Оскільки іншого порядку переходу такого права власності немає, позивач просить судовим рішенням визнати його власником вцілому наведеного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом майна ОСОБА_1 .
До суду позивач не з`явився, подав заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги, а розгляд справи провести без його участі; відповідач ОСОБА_2 до суду не прибула і також подала заяву, якою повідомила про визнання позову в повному обсязі, справу просила розглядати і вирішити в її відсутності.
Встановивши дійсні обставини справи, суд уважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав:
Згідно ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції 1911 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
У зв`язку з прийняттям Закону України «Про власність» 07.02.1991 року Законом України від 16.12.1993 року №3718-12 була виключена стаття 120 ЦК Української РСР в редакції 1911 року, оскільки така форма власності, як власність колгоспного двору, в Україні не визнавалась. А отже, свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок у даний час не визнається державними органами та нотаріусами, так як такої форми власності в Україні не має.
У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.
Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Оскільки як установлено судом визнання відповідачем позову не суперечить закону та із їх звернення, а також із поданих позивачем даних не встановлено підстав, що порушують права, свободи чи інтереси інших осіб; позивач звернувся до суду із таким спором, бо іншого порядку переходу такого права власності немає і такий є законним на підставі наведених вище норм і наявних у справі доказів, а тому такий позов слід задовольнити повністю.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , власником вцілому житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 69,5кв.м., житловою 49,9кв.м. по АДРЕСА_1 , - в порядку спадкування за заповітом майна ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Суддя