Номер провадження 2/754/7123/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.

за участю представника Відповідача - адвоката Телещак Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову 32544 грн,

Стислий виклад позицій сторін

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 659831565 від 19.10.2021.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, послався на те, що між первісним кредитором ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та Відповідачем було укладено кредитний договір № 659831565 від 19.10.2021, за умовами якого Відповідач отримав грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн.

Право вимоги за цим договором було відступлено Позивачу за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025. Цьому передував ланцюг договорів факторингу, за якими право вимоги перейшло від первісного кредитора до позивача через ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС".

Позивач стверджує, що Відповідач порушив умови договору, не виконавши свої зобов`язання належним чином, а саме не повернув суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки. За розрахунком Позивача загальна сума заборгованості, яка становить 32 544,00 грн, складається з основного боргу (8 000,00 грн) та нарахованих відсотків (24 544,00 грн).

Також Позивач заявив про відшкодування судових витрат, зокрема адвокатських, у сумі 7000,00 грн.

Представник Відповідача подав відзив на позов, у якому просив відмовити у позові повністю, оскільки Позивач, звернувшись до Суду 05.07.2025, пропустив строк позовної давності, який починає свій перебіг 10.11.2021.

Також представник Відповідача надав свій контрозрахунок процентів (загальна сума процентів за період з 19.10.2021 р. по 06.02.2022 становить 16 948,80 грн, а не 25 544,00 грн, як нараховано Позивачем). Відповідач вважає, що ставка має бути фіксованою (1,98% згідно з п. 1.9.3), тоді як Позивач застосовує вищу ставку, що призвело до значного збільшення суми заборгованості. Також Відповідач зазначив, що встановлений і у п. 1.9.1, і у п. 1.9.3 кредитного договору розмір процентів явно не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а розмір нарахованих згідно з Договором Позивачем процентів у сумі 24 544,00 грн є надмірним.

Представник Відповідача просив відмовити у стягненні адвокатських витрат, посилаючись на неспівмірність розміру судових витрат зі складністю справи, часом і обсягом витрат на надання правової допомоги, підписання акту приймання-передачі наданих послуг до Договору 25.06.2025, тобто до подачі позову, та відсутність доказів сплати адвокатських витрат.

УСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ ТА ЇХ ОЦІНКА СУДОМ

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

19.10.2021 ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та Відповідач уклали договір кредитної лінії № 659831565 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора НОМЕР_3.

Кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі, яка відповідно до статті 207 ЦК України та Закону України "Про електронну комерцію" прирівнюється до письмової форми.

19.10.2021 ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" перерахувало грошові кошти в сумі 8000 грн на банківську карту Відповідача № НОМЕР_1 .

Факт належності цієї картки Відповідачеві, належності йому номера телефону, на який надсилався одноразовий персональний ідентифікатор, і зарахування коштів підтверджується відповіддю банка-емітента АТ "КБ "ПРИВАТБАНК", що надана на запит суду (№ 20.1.0.0.0/7-250716/54531-БТ від 21.07.2025).

Відповідач обставини отримання коштів визнав.

Отже, Суд визнає доведеними Позивачем обставини укладання сторонами кредитного договору в електронній формі, яка відповідно до статті 207 ЦК України та Закону України "Про електронну комерцію" прирівнюється до письмової форми, та отримання Відповідачем кредитних коштів у розмірі 8000 грн.

Згідно з п. 1.7 кредитного договору, кредитна лінія надається строком на 21 день від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 09.11.2021 року.

Порядок сплати процентів за користування кредитом сторони визначили у пункті 1.9 кредитного договору. Зокрема, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку:

підпункт 1.9.1 - виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 (сімсот двадцять дві цілих сім десятих) процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним;

підпункт 1.9.2 - за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 722,70 (сімсот двадцять дві цілих сім десятих) процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті.

Також сторони у пункті 1.12 Договору погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання Позичальником нових Траншів за Договором та є відкладальною обставиною в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах:

підпункт 1.12.1 - зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання Позичальника з оплати основної суми Кредиту знову відкладається щоразу на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду;

підпункт 1.12.2 - з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) процентів річних, що становить 2,98 процентів у день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

Проценти, у розмірі визначеному пунктами 1.9 або 1.12.2 Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня фактичного повернення всієї суми Кредиту Позичальником (пункт 1.13 Договору).

Продовження строку Дисконтного періоду та настання відкладальних обставин, що мають наслідком продовження строку надання Кредиту, застосування Базової процентної ставки та нарахування процентів за ставкою, що застосовується після закінчення Дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього Договору та не потребує змін цього Договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови Договору, в тому числі порядок продовження строку дії Договору, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені Сторонами під час укладення цього Договору (п. 1.15).

Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (п. 4.3).

Підсумовуючи викладене, Суд зробив висновок, що за умовами договору з 19.10.2021 по 08.11.2021 включно нарахування відсотків має здійснюватися за Дисконтною процентною ставкою (п. 1.9.1). Ця ставка становить 1,98% на день від суми кредиту. Натомість після 09.11.2021 (після закінчення Дисконтного періоду) застосовуються інші умови, оскільки позичальник не повернув кредитні кошти та не сплатив відсотки до 09.11.2021. Зокрема, згідно з п. 1.12.2, з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду (тобто з 09.11.2021) Позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки з розрахунку 2,98% на день від суми кредиту. Водночас п. 1.9.3 Договору передбачає застосування Базової ставки (1,98%) до всіх відносин у разі прострочення (якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів у порядку).

Отже, існує неузгодженість між пунктами 1.9.3 та 1.12.2 кредитного договору щодо визначення процентної ставки, яка має застосовуватись у разі прострочення позичальником строку повернення кредиту.

При застосуванні умов договору при вирішенні спору суд здійснює тлумачення змісту договору, навіть за відсутності позовної вимоги про тлумачення змісту договору (постанова Верховного Суду від 02 листопада 2022 року в справі № 146/1094/21).

Верховний Суд вже зазначав, що у разі неясності умов договору тлумачення його умов повинно здійснюватись з урахуванням принципу "сontra proferentem", згідно з яким слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. "Сontra proferentem" має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, у невигідне становище. Цей принцип спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 та від 02 червня 2025 року у справі № 306/44/22.

Отже, ураховуючи вказані висновки Верховного Суду, Суд бере до уваги, що договір був розроблений кредитором, тому саме він несе ризик, пов`язаний з неясністю та суперечливістю цих умов. Відповідач, як сторона, що приєдналася до договору, має право на тлумачення, яке відповідає його обґрунтованим очікуванням і є для нього більш вигідним.

Суд погоджується з аргументами Відповідача щодо необхідності застосування нижчої процентної ставки, а саме Базової процентною ставкою в розмірі 722,70 (сімсот двадцять дві цілих сім десятих) процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, що визначено у аункті 1.98.. Це відповідає як принципу "contra proferentem", так і загальному принципу захисту прав споживачів. Застосування вищої ставки (2,98%) було б тлумаченням на користь сторони, яка створила цю двозначність, що суперечить суті принципу добросовіності.

Позивач нарахував відсотки за період з 19.10.2021 по 06.02.2024. Суд ураховує, що згідно з пунктом 1.12.1, зобов`язання щодо повернення основного боргу відкладаються не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. Після цього строку, згідно з п. 4.3, нараховані відсотки є відсотками за користування грошовими коштами в розумінні статті 625 ЦК України.

Отже, період договірних відсотків становить з 19.10.2021 по 06.02.2022 (90 днів). За цей період загальна сума процентів становить 17 568,96 грн (8000,00 грн ? 1,98% ? 111 днів).

З цих підстав Суд визнає у цій частині позовні вимоги частково обґрунтованими.

Щодо наявності у Позивача права вимоги

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Суд встановив, що ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" відступило право вимоги до Відповідача за кредитним договором, що є предметом спору.

Спочатку первісний кредитор, ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога", відступив право вимоги до Відповідача на користь ТОВ "Таліон Плюс" на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Факт переходу прав вимоги до ТОВ "Таліон Плюс" підтверджується Витягом з реєстру прав вимоги №164 від 14.12.2021. Строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 було неодноразово продовжено додатковими угодами.

Надалі ТОВ "Таліон Плюс" передало право вимоги на користь ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" за договором факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024, яке

ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", у свою чергу, відступило право вимоги на користь Позивача за договором факторингу № 200824 від 20.08.2024. Факт переходу прав вимоги за цим договором підтверджено Реєстром боржників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд ураховує, що презумпція чинності договорів факторингу не спростована. Позивач набув право вимоги до Відповідача на законних підставах, що підтверджується послідовним ланцюгом договорів факторингу та відповідними реєстрами боржників.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - у разі часткового задоволення позову.

Суд задовольнив позов частково, тому Відповідач має відшкодувати Позивачу суму судового збору у розмірі 1903,21 грн (2422,40 грн?0,7856 (25 568,96 грн/32 544,00 грн)).

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

За висновком Великої Палати Верховного Суду критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 189 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 145 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 179 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження №12-14гс22) також зазначено, що:

"127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".

Отже, для того щоб суд визнав судові витрати такими, що підлягають відшкодуванню, вони повинні відповідати обом критеріям: бути реальними (фактично понесеними) та розумними (пропорційними). Суд, застосовуючи ці критерії, забезпечує справедливий розподіл судових витрат між сторонами і запобігає зловживанням з боку однієї зі сторін.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

У цій справі Позивач просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додав (в копіях):

- договір про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року, що укладений між АБ "Тараненко та Партнери" та ТОВ "Юніт Капітал", відповідно до умов якого адвокатському бюро клієнт доручив надавати правничу. Метою представництва е захист прав та законних інтересів Клієнта, проведення необхідних процесуальних дiй для досягнення найбільш сприятливого результату у справі на користь Клiента. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами в Протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої' допомоги №05/06/25-01 вiд 05.06.2025 (додаток №1 до цього Договору);

- додаткова угода № 6 договору №05/06/25-01 від 05.06.2025 року;

- акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 на суму 7000,00 грн, що включає складання позовної заяви (5000,00 грн); вивчення матеріалів справи: 1000,00 грн: підготовка адвокатського запиту (500,00 грн); підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування коштів: (500,00 грн. Всього 6 годин, 7000,00 грн;

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Представник Відповідача заявив клопотання про неспівмірність витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункти 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України).

У цій справі Суд, беручи до уваги обґрунтований розмір позовних вимог 25 568,96 грн (задоволена сума), вважає, що заявлений Позивачем розмір витрат (7000 грн) є непропорційним до предмета спору та ціни позову, в тому числі, беручи до уваги, що сума кредиту становить 8000,00 грн.

Крім того, Суд не вбачає відповідності (дотримання вимог співмірності) між заявленими витратами та складністю справи. Цей спір кваліфікується як малозначний, розглядався за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання. Позовна заява відповідає типовій (шаблонній) формі в однотипних справах, її складання не вимагало від представника Позивача значних процесуальних зусиль чи глибокого аналізу чинного законодавства.

Беручи до уваги також значення справи для сторін, де Позивачем є фінансова компанія, а Відповідач - фізична особа, яка отримала кредит у розмірі 8000,00 грн, Суд виснував, що заявлені судові витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 7000,00 грн є надмірними та такими, що можуть створити необґрунтований тягар для Відповідача.

З огляду на ці обставини, обґрунтований та розумний розмір судових витрат на оплату послуг адвоката у цій справі не повинен перевищувати, на думку Суду, 4000,00 грн.

Такий розмір є достатнім для покриття мінімальних, але об`єктивно необхідних витрат Позивача на оплату послуг адвоката з підготовки типової позовної заяви, відповідає принципам пропорційності та розумності (27% від ціни позову), оскільки забезпечує справедливий баланс інтересів сторін, не обтяжуючи надмірно Відповідача у справі незначної складності, яка не вимагала від представника Позивача значних процесуальних зусиль.

Заперечення представника Відповідача щодо дати складання акту виконаних робіт та відсутності доказів справи витрат на адвоката Суд відхиляє, оскільки "витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною, чи тільки має бути сплачена" (пункти 138, 139 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15, пункт 108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року, справа № 712/4126/22, провадження № 14-123цс23).

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЮНІТ КАПІТАЛ" (01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, будинок 4, літера А, офіс 10, ідентифікаційний код юридичної особи в ) заборгованість за кредитним договором № 659831565 від 19.10.2021 у розмірі 25 568,96 грн (складається з 8000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 17568,96 грнзаборгованості за відсотками) 1903,21 грн - судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу - 4000,00 грн. Всього 31 472,17 грн (тридцять одна тисяча чотириста сімдесят дві гривні сімнадцять копійок).

У задоволенні решти позовних вимог та у відшкодуванні витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 10 вересня 2025 року.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО