ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/921/22

Провадження № 22-ц/820/1718/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Плінська І.П.,

з участю представника позивача Наталюка Н.М.,

представника відповідача Загуровського О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» про усунення перешкод у користуванні правом власності, визнання відсутнім права оренди земельних ділянок за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимогі процесуальні дії суду

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» (далі ТОВ «Енселко Агро») про усунення перешкод у користуванні правом власності.

ОСОБА_1 зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 2,3077 га з кадастровим номером :05:002:0001, розташованої на території колишньої Маліївецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (на теперішній час Кам`янець-Подільський район Хмельницької області) та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі земельна ділянка :05:002:0001).

1 серпня 2012 року сторони уклали договір оренди землі, за умовами якого ТОВ «Енселко Агро» набуло у строкове платне користування земельну ділянку :05:002:0001 строком на 5 років. Право ТОВ «Енселко Агро» на оренду земельної ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2 серпня 2013 року.

На підставі додаткової угоди від 21 квітня 2015 року строк договору оренди землі продовжено до 2 серпня 2028 року, про що зроблено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 2044491).

Позивач не укладав із ТОВ «Енселко Агро» додаткову угоду до договору оренди землі та не підписував цю угоду, у нього не було волевиявлення та наміру продовжувати договір оренди землі. Оскільки сторони не досягли згоди щодо продовження строку оренди земельної ділянки, то додаткова угода є неукладеною, а строк дії оренди сплив.

Спірна земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні ТОВ «Енселко Агро» без будь-яких правових підстав, а її зайняття відповідачем треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Відтак у порядку задоволення негаторного позову ТОВ «Енселко Агро» зобов`язане повернути позивачу земельну ділянку.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ТОВ «Енселко Агро» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою :05:002:0001, що належить йому на праві власності, шляхом повернення земельної ділянки власнику.

У тому ж місяці ОСОБА_1 звернувся до суду з аналогічним позовом до ТОВ «Енселко Агро».

ОСОБА_1 зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 2,132 га з кадастровим номером :05:002:0035, розташованої на території колишньої Маліївецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (на теперішній час Кам`янець-Подільський район Хмельницької області) та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі земельна ділянка :05:002:0035).

1 липня 2012 року сторони уклали договір оренди землі, за умовами якого позивач передав ТОВ «Енселко Агро» у строкове платне користування земельну ділянку :05:002:0035 строком на 5 років. Право ТОВ «Енселко Агро» на оренду земельної ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3 вересня 2014 року.

На підставі додаткової угоди від 21 квітня 2015 року строк договору оренди землі продовжено до 3 вересня 2029 року, про що зроблено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 6928506).

Позивач не укладав із ТОВ «Енселко Агро» додаткову угоду до договору оренди землі та не підписував цю угоду, у нього не було волевиявлення та наміру продовжувати договір оренди землі. Оскільки сторони не досягли згоди щодо продовження строку оренди земельної ділянки, то додаткова угода є неукладеною, а строк дії оренди сплив.

Спірна земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні ТОВ «Енселко Агро» без будь-яких правових підстав, а її зайняття відповідачем треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Відтак у порядку задоволення негаторного позову ТОВ «Енселко Агро» зобов`язане повернути позивачу земельну ділянку.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ТОВ «Енселко Агро» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою :05:002:0035, що належить йому на праві власності, шляхом повернення земельної ділянки власнику.

У тому ж місяці ОСОБА_1 звернувся до суду з аналогічним позовом до ТОВ «Енселко Агро».

ОСОБА_1 зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 2,096 га з кадастровим номером :05:002:0034, розташованої на території колишньої Маліївецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (на теперішній час Кам`янець-Подільський район Хмельницької області) та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі земельна ділянка :05:002:0034).

1 липня 2012 року сторони уклали договір оренди землі, за умовами якого позивач передав ТОВ «Енселко Агро» у строкове платне користування земельну ділянку :05:002:0034 строком на 5 років. Право ТОВ «Енселко Агро» на оренду земельної ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 вересня 2014 року.

На підставі додаткової угоди від 21 квітня 2015 року строк договору оренди землі продовжено до 10 вересня 2029 року, про що зроблено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 7002313).

Позивач не укладав із ТОВ «Енселко Агро» додаткову угоду до договору оренди землі та не підписував цю угоду, у нього не було волевиявлення та наміру продовжувати договір оренди землі. Оскільки сторони не досягли згоди щодо продовження строку оренди земельної ділянки, то додаткова угода є неукладеною, а строк дії оренди сплив.

Спірна земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні ТОВ «Енселко Агро» без будь-яких правових підстав, а її зайняття відповідачем треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Відтак у порядку задоволення негаторного позову ТОВ «Енселко Агро» зобов`язане повернути позивачу земельну ділянку.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ТОВ «Енселко Агро» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою :05:002:0034, що належить йому на праві власності, шляхом повернення земельної ділянки власнику.

Суд ухвалою від 5 грудня 2022 року об`єднав усі позови ОСОБА_1 в одне провадження.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 змінив предмет позову та доповнив свої позовні вимоги.

При цьому ОСОБА_1 додатково просив суд:

визнати відсутнім у ТОВ «Енселко Агро» права оренди земельної ділянки :05:002:0001, що належить йому на праві власності;

визнати відсутнім у ТОВ «Енселко Агро» права оренди земельної ділянки :05:002:0034, що належить йому на праві власності;

визнати відсутнім у ТОВ «Енселко Агро» права оренди земельної ділянки :05:002:0035, що належить йому на праві власності.

Суд ухвалою від 13 червня 2024 року прийняв заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано відсутнім у ТОВ «Енселко Агро» право оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :05:002:0001 площею 2,3077 га, розташованої на території Новодунаєвецької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Зобов`язано ТОВ «Енселко Агро» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :05:002:0001 площею 2,3077 га, розташованої на території Новодунаєвецької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом повернення вказаної земельної ділянки власнику ОСОБА_1 .

Визнано відсутнім у ТОВ «Енселко Агро» право оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :05:002:0034 площею 2,096 га, розташованої на території Новодунаєвецької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Зобов`язано ТОВ «Енселко Агро» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :05:002:0034 площею 2,096 га, розташованої на території Новодунаєвецької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом повернення вказаної земельної ділянки власнику ОСОБА_1 .

Визнано відсутнім у ТОВ «Енселко Агро» право оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :05:002:0035 площею 2,132 га, розташованої на території Новодунаєвецької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Зобов`язано ТОВ «Енселко Агро» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:002:0035, площею 2,132 га, розташованої на території Новодунаєвецької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом повернення вказаної земельної ділянки власнику ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції керувався тим, що за договорами оренди землі від 1 липня 2012 року та 1 серпня 2012 року ТОВ «Енселко Агро» набуло право оренди належних ОСОБА_1 земельних ділянок строком на 5 років. ОСОБА_1 не підписував додаткові угоди від 21 квітня 2015 року, на підставі яких був продовжений строк оренди земельних ділянок. Оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, то додаткові угоди до цих договорів є неукладеними, а порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом визнання відсутнім у ТОВ «Енселко Агро» права оренди земельних ділянок і повернення позивачу цих ділянок. Факт непідписання ОСОБА_1 додаткової угоди до договору оренди землі щодо земельної ділянки :05:002:0034 підтверджується висновком експерта. Водночас ТОВ «Енселко Агро» не надало суду оригінали додаткових угод до договору оренди землі щодо земельної ділянки :05:002:0001 і земельної ділянки :05:002:0035, а також не довело факт втрати цих угод. Відтак укладення додаткових угод до договорів оренди землі щодо земельної ділянки :05:002:0001 і земельної ділянки :05:002:0035 не доведено, а тому державна реєстрація речового права ТОВ «Енселко Агро» на ці ділянки не може вважатися законною. Сам по собі факт отримання ОСОБА_1 від відповідача плати за користування земельними ділянками не вказує на прийняття ним усіх істотних умов договорів оренди землі, а лише підтверджує згоду позивача на платне користування ТОВ «Енселко Агро» його земельними ділянками.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Енселко Агро» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Енселко Агро» та ОСОБА_1 уклали додаткові угоди до договорів оренди землі з дотриманням вимог закону щодо письмової форми правочину та вільного волевиявлення його учасників. Право оренди земельних ділянок зареєстровано в установленому законом порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Сторони виконували умови договорів оренди землі, зокрема ТОВ «Енселко Агро» використовувало за призначенням земельні ділянки та вносило орендну плату за них, а ОСОБА_1 отримував орендну плату. Твердження ОСОБА_1 про неукладення ним додаткових угод до договорів оренди землі не відповідає попереднім заявам і поведінці останнього та є недобросовісною дією з його боку. Водночас ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами непідписання ним додаткових угод до договорів оренди землі, а висновок експерта про можливе непідписання ним додаткової угоди до договору оренди землі щодо земельної ділянки :05:002:0034 не є категоричним і допускає інше розуміння змісту відповіді на поставлене перед експертом питання. Суд першої інстанції не застосував правильно чинні норми закону та правові позиції Верховного Суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції зазначив у рішенні суду певні обставини (факти), які не підтверджені належними та допустимими доказами, не врахував норми статей 3, 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та не застосував приписи статей 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 листопада 2014 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки :05:002:0001.

1 серпня 2012 року ОСОБА_2 і ТОВ «Енселко Агро» уклали договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_2 передала ТОВ «Енселко Агро» земельну ділянку :05:002:0001 у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 5 років із внесенням орендарем щорічно (до 30 грудня року) орендної плати у розмірі 1 974 грн 97 коп. (з урахуванням індексів інфляції). 2 серпня 2013 року Реєстраційна служба Дунєвецького районного управління юстиції Хмельницької зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право ТОВ «Енселко Агро» на оренду земельної ділянки :05:002:0001 (номер запису про інше речове право 2044491).

ОСОБА_1 передав ТОВ «Енселко Агро» земельну ділянку :05:002:0001 за актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 17 липня 2013 року.

Додатковою угодою від 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 (як правонаступник ОСОБА_2 ) і ТОВ «Енселко Агро» внесли зміни до договору оренди землі від 1 серпня 2012 року. Зокрема, сторони продовжили строк оренди земельної ділянки до 2 серпня 2028 року і визначили розмір орендної плати з розрахунку 5,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (74 001 грн 98 коп.), що складає 4 070 грн 10 коп. на рік. Ці зміни до договору оренди землі зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 березня 2017 року.

На підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №824335 від 25 листопада 2014 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки :05:002:0035.

1 липня 2012 року сторони уклали договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передав ТОВ «Енселко Агро» земельну ділянку :05:002:0035 у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 5 років із внесенням орендарем щорічно (до 30 грудня року) орендної плати у розмірі 1 974 грн 97 коп. (з урахуванням індексів інфляції). 3 вересня 2014 року Реєстраційна служба Дунєвецького районного управління юстиції Хмельницької зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право ТОВ «Енселко Агро» на оренду земельної ділянки :05:002:0035 (номер запису про інше речове право 6928506).

ОСОБА_1 передав ТОВ «Енселко Агро» земельну ділянку :05:002:0035 за актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду без дати.

Додатковою угодою від 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 і ТОВ «Енселко Агро» внесли зміни до договору оренди землі від 1 липня 2012 року. Зокрема, сторони продовжили строк оренди земельної ділянки до 3 вересня 2029 року і визначили розмір орендної плати з розрахунку 5,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (61 668 грн 31 коп.), що складає 3 391 грн 76 коп. на рік. Ці зміни до договору оренди землі зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 червня 2016 року.

На підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №824336 від 25 листопада 2014 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки :05:002:0034.

1 липня 2012 року сторони уклали договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передав ТОВ «Енселко Агро» земельну ділянку :05:002:0034 у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 5 років із внесенням орендарем щорічно (до 30 грудня року) орендної плати у розмірі 1 974 грн 97 коп. (з урахуванням індексів інфляції). 10 вересня 2014 року Реєстраційна служба Дунєвецького районного управління юстиції Хмельницької зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право ТОВ «Енселко Агро» на оренду земельної ділянки :05:002:0034 (номер запису про інше речове право 7002313).

ОСОБА_1 передав ТОВ «Енселко Агро» земельну ділянку :05:002:0034 за актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду без дати.

Додатковою угодою від 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 і ТОВ «Енселко Агро» внесли зміни до договору оренди землі від 1 липня 2012 року. Зокрема, сторони продовжили строк оренди земельної ділянки до 10 вересня 2029 року і визначили розмір орендної плати з розрахунку 5,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (61 668 грн 31 коп.), що складає 3 391 грн 76 коп. на рік. Ці зміни до договору оренди землі зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 червня 2016 року.

Протягом 2018-2021 років ТОВ «Енселко Агро» вносило ОСОБА_1 орендну плату за користування вказаними земельними ділянками згідно з укладеними договорами оренди землі.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

В силу статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин), договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини першої статті 640 ЦК України слідує, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» (далі Закон №161-ХІV).

В силу статті 13 Закону №161-ХІV договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону №161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (стаття 15 Закону №161-ХІV).

Статтями 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із положень статей 4, 5 Закону №1952-ІV слідує, що державній реєстрації прав підлягає право оренди земельної ділянки.

В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнуті внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.

Норми чинного законодавства закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.

Цивільне законодавство встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами. Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.

Право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування майном. Відносини, пов`язані з орендою землі, здійснюються на договірних засадах.

За своєю правовою природою договір оренди землі є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої орендодавець зобов`язується передати орендареві земельну ділянку у строкове володіння та користування, а орендар, у свою чергу, зобов`язується використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням для особистої мети та вносити орендодавцеві плату за землю (орендну плату).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За загальним правилом договір оренди землі є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а саме з моменту підписання ними договору. Разом із тим, якщо інше не передбачено умовами договору, цей договір набирає чинності з часу державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторони не досягли згоди з істотних умов договору оренди землі, то такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Водночас у постанові від 26 жовтня 2022 року (справа №227/3760/19-ц) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року (справа №338/180/17) і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року (справа №390/34/17) дійшли висновку, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.

Зібрані докази вказують на те, що 1 липня 2012 року сторони уклали два договори оренди землі, за умовами яких ОСОБА_1 передав ТОВ «Енселко Агро» земельну ділянку :05:002:0034 та земельну ділянку :05:002:0035 у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 5 років. У свою чергу, ТОВ «Енселко Агро» зобов`язалося використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням і вносити ОСОБА_1 орендну плату.

Крім того, 1 серпня 2012 року ОСОБА_2 і ТОВ «Енселко Агро» уклали договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_2 передала ТОВ «Енселко Агро» земельну ділянку :05:002:0001 у строкове платне користування на аналогічних умовах. ОСОБА_1 як правонаступник ОСОБА_2 набув права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі від 1 серпня 2012 року.

Сторони склали ці договори у письмовій формі та підписали їх, а ТОВ «Енселко Агро» зареєструвало право оренди належних ОСОБА_1 земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Після закінчення строку договорів оренди землі ОСОБА_1 не вимагав у відповідача повернення земельних ділянок. Водночас за додатковими угодами від 21 квітня 2015 року строк дії договорів оренди землі було продовжено.

Протягом 2018-2021 років ТОВ «Енселко Агро» використовувало земельні ділянки за цільовим призначенням і вносило орендну плату за таке використання на користь ОСОБА_1 , а той, у свою чергу, приймав цю плату. Будь-яких заперечень з приводу використання відповідачем земельних ділянок після 2015 року ОСОБА_1 не висловлював.

ОСОБА_1 заявив позов до ТОВ «Енселко Агро» з тих підстав, що він не підписував додаткові угоди від 21 квітня 2015 року до договорів оренди землі від 1 липня 2012 року та 1 серпня 2012 року.

Цю обставину позивач обґрунтував висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 20 березня 2025 року №1349/24-26 (т. 3 а.с. 41-48), згідно з яким підпис у додатковій угоді до договору оренди землі б/н, зареєстрованого 10 вересня 2014 року за №7002313, укладеній між ОСОБА_1 і ТОВ «Енселко Агро» (щодо земельної ділянки :05:002:0034), в розділі «підписи сторін» в колонці «від орендодавця» у рядку, відведеному для підпису орендодавця, ймовірно виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (особами).

Проведена експертиза не надала чіткого висновку про те, що підпис на додатковій угоді до договору оренди землі щодо земельної ділянки :05:002:0034 не належить ОСОБА_1 . Висновок експерта про «ймовірність» не може бути підставою для висновку про непідписання позивачем указаної додаткової угоди. Відтак цей висновок є неналежним доказом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 вересня 2019 року у справі №760/10691/18).

Інших доказів на підтвердження підстав заявленого позову ОСОБА_1 не надано.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо його підписів на двох інших додаткових угодах до договору оренди землі (щодо передачі оренду земельної ділянки :05:002:0001 і земельної ділянки :05:002:0035).

Місцевий суд не розглянув ці клопотання.

Натомість ухвалою від 24 липня 2025 року апеляційний суд роз`яснив сторонам право на вчинення процесуальної дії (стаття 12 ЦПК України) та заявлення клопотання про призначення такої експертизи на стадії апеляційного розгляду справи. Разом із тим, ні ОСОБА_1 , ні ТОВ «Енселко Анро» не подали суду апеляційної інстанції відповідні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Отже ОСОБА_1 не довів непідписання ним додаткових угод до договору оренди землі від 21 квітня 2015 року щодо передачі в оренду спірних земельних ділянок.

Всупереч вимог статей 81, 89 ЦПК України суд першої інстанції не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог щодо неукладення сторонами додаткових угод до договору оренди землі.

Водночас суд першої інстанції у своєму рішенні безпідставно послався на правові висновки, висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 17 січня 2022 року (справа №687/358/20) та від 7 грудня 2022 року (справа №687/333/20), щодо неукладеності договору оренди землі у разі відсутності (ненадання орендарем) оригіналу цього договору, оскільки у цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Так, за обставинами названих справ, у якій Верховний Суд висловив правову позицію, позивачі (орендодавці) заперечили факт існування договорів оренди землі, а відповідачі (орендарі) не довели цього факту, у той час як у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, факт укладення сторонами договорів оренди землі підтверджується належними та допустимими доказами, а позивач не довів непідписання ним додаткових угод до цих договорів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 319, 321 ЦК України, згідно яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено статтею 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

В силу пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність віднесені до основних засад цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Цивільні відносини ґрунтуються на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто дії учасників цих відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів інших суб`єктів цивільного права. Такі дії не можуть порушувати права та завдавати шкоди іншим особам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінка, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову від 25 травня 2021 року у справі №461/9578/15-ц).

У свою чергу Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року (майже в аналогічній справі №390/34/17), висловив правову позицію щодо недобросовісності дій орендодавця при оспоренні належно вчиненого правочину та заборони суперечливої поведінки з його боку. При цьому Верховний Суд виходив з того, що дії позивача, який уклав додаткову угоду до договору оренди землі, а згодом пред`явив позов про визнання договору оренди землі неукладеним, суперечать його попередній поведінці (укладенню додаткової угоди та отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісними.

Оскільки за договорами оренди землі, що були укладені між сторонами у письмовій формі, ТОВ «Енселко Агро» набуло реєстраційне речове право на спірні земельні ділянки, а строк договорів не закінчився, то підстав для визнання відсутнім у ТОВ «Енселко Агро» права оренди земельних ділянок і повернення їх ОСОБА_1 немає.

У спірних правовідносинах права ОСОБА_1 не порушені, внаслідок чого його позов не підлягає задоволенню.

Також очевидно, що дії ОСОБА_1 , який визнавав і виконував зобов`язання за договорами оренди землі, а згодом пред`явив до ТОВ «Енселко Агро» позов про визнання відсутнім права оренди та повернення земельних ділянок, є суперечливими та недобросовісними.

З огляду на те, що ОСОБА_1 виконував зобов`язання за чинними договорами оренди землі, що укладені сторонами у належній (письмовій) формі, то його дії щодо отримання орендної плати не можуть характеризуватися як конклюдентні дії.

На ці обставини та норми чинного законодавства суд першої інстанції не звернув уваги.

3.Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

В позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України від 8 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VІ).

Статтею 1 Закону №3674-VI встановлено, що судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За змістом підпунктів 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI (в редакції на час подання апеляційної скарги), за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

В силу статті 6 Закону №3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно частини до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що судовий збір відноситься до судових витрат.

Законом №3674-VI визначені ставки судового збору, зокрема за подання фізичною особою позову майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а позову немайнового характеру сплачується за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За загальним правилом стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Позов ОСОБА_1 містить три вимоги майнового характеру (повернення трьох земельних ділянок) та три вимоги немайнового характеру (визнання відсутнім права оренди трьох земельних ділянок).

Оскільки в позові ОСОБА_1 відмовлено, а під час зміни предмету позову ОСОБА_1 не сплатив судовий збір з трьох вимог немайнового характеру, то з нього в дохід держави слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 2 977 грн 20 коп. (2481?0,4?3).

Водночас з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енселко Агро» слід стягнути 8 931 грн 60 коп. понесених відповідачем витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги (2481?0,4?6?150%).

Керуючись статтями 141, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» задовольнити.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави (одержувач: Головне Управління Казначейства у місті Хмельницькому/Хмельницький МТГ (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 37971775, рахунок UA0022775, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) 2 977 гривень 20 копійок судового збору за подання позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» (місцезнаходження 31134, Хмельницька область, Хмельницький район, село Сахнівці, вулиця Центральна, 59; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37083810) 8 931 гривню 60 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 4 вересня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Сосна О.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 47