Справа № 183/3338/25
№ 2/183/3226/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2025 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про:
-визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачеві належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 лютого 2001 року нотаріусом Сєвєродонецькою міського нотаріального округу Рубан Н. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 744. Право приватної власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем у Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації 07 березня 2001 року за реєстровим номером 57. Вказує, що її прізвище « ОСОБА_2 » змінено на « ОСОБА_3 » після укладання шлюбу, відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 09 жовтня 1993 року, свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 27 вересня 2002 року, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 01 грудня 2007 року та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 11 серпня 2022 року.
Зазначає, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України, через активні бойові дії та окупацію м. Сєверодонецьк вона вимушена була евакуюватись з м. Сєверодонецьк та була позбавлена права внесення відомостей в державний реєстр речових прав на нерухоме майно задля актуалізації даних про право власності на квартиру. Будинок, у якому знаходиться квартира був зруйнований внаслідок обстрілу міста. З метою подальшої реалізації права щодо звернення за відшкодуванням шкоди країною-агресором, 07 лютого 2025 року вона звернулась до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. 11 лютого 2025 року рішенням № 77151263 позивачеві відмовлено з тих підстав, що інформація про реєстрацію у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. Право власності на вказану квартиру набуте до 01 січня 2013 року. Державним реєстратором здійснено запит щодо підтвердження реєстрації права власності. З наданої відповіді від КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» повідомлено, що отримати інформацію на запит державного реєстратора є неможливим, оскільки вся матеріально-технічна база КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» розташована у м. Сєвєродонецьк, Луганської області, інформація щодо об`єктів нерухомого майна зберігалась в архіві підприємства на паперових носіях. На сьогоднішній день територія, де знаходиться підприємство є окупованою, тому державний реєстратор позбавлений можливості отримати підтвердження інформації щодо реєстрації права власності на квартиру.
Таким чином, ураховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивач вимушена звернутися з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.
Постановленою суддею ухвалою від 08 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали, або нотаріально засвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову у виді договору та технічного паспорту.
16 квітня 2025 року на виконання ухвали суду від 08 квітня 2025 року судом отримано нотаріально посвідчені копії доказів.
Постановленою судом ухвалою від 21 квітня 2025 року судові засідання у справі постановлено проводити в режимі відеоконференції.
Постановленою судом ухвалою від 05 червня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке.
З дослідженої в судовому засіданні посвідченої нотаріально державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області 11 квітня 2025 року копії, зареєстрованої в реєстрі за № 2-482, технічного паспорта квартири АДРЕСА_2 , складеного 02 березня 2001 року, вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна 44,2 кв. м, жила 26,8 кв. м), дійсного власника ОСОБА_6 (договір купівлі-продажу квартири від 21 лютого 2001 року). Технічний паспорт містить відтиск печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб /а.с.27-28/.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Заяц М. М., Управління «Центр надання адміністративних послуг» Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області № 77151263 від 11 лютого 2025 року /а.с.18/, при розгляді заяви від 07 лютого 2025 року за реєстраційним номером 65061120 (далі Заява) відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Вказано, зокрема, що під час розгляду заяви здійснено консолідований пошук інформації «Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року, стосовно реєстрації речових прав на заявлений об`єкт нерухомого майна. В результаті цього встановлено, що інформація про реєстрацію у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відсутня. Держаним реєстратором направлено запити до КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» № 03-01/12 від 07 лютого 2025 року щодо отримання інформації про підтвердження реєстрації права власності органами, що здійснювали реєстрацію права до 01 січня 2013 року. 10 лютого 2025 року отримано відповідь від КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» № 107 від 10 лютого 2025 року, відповідно до якої вся матеріально-технічна база КП Сєвєродонецьке БТІ станом на 24 лютого 2022 року була розташована у м. Сєвєродонецьк, Луганської обл. Інформація щодо об`єктів нерухомого майна зберігалась в архіві підприємствам паперових носіях. Оскільки на сьогоднішній день територія Сєвєродонецької територіальної громади є окупованою, підприємство не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Вирішення всіх питань можливе після деокупації Сєвєродонецької територіальної громади.

З наданої позивачем у копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 413272549 від 14 лютого 2025 року /а.с.19/ вбачається відсутність у реєстрі інформації щодо права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Також з наданих суду доказів убачається, що позивач, ОСОБА_1 : народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сєвєродонецьку (копія паспорту громадянки України /а.с.4/) та згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 при народженні мала прізвище « ОСОБА_7 » /а.с.11/; 09 жовтня 1993 року при укладенні шлюбу (свідоцтво серії НОМЕР_1 ) змінила прізвище на « ОСОБА_2 » /а.с.12/; 21 вересня 2002 року при укладенні шлюбу (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 ) змінила прізвище на « ОСОБА_8 » /а.с.13/; 08 червня 2006 року шлюб розірвала (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 /а.с.14/); 01 грудня 2007 року при укладенні шлюбу (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 ) змінила прізвище на « ОСОБА_9 » /а.с.15/; 04 квітня 2017 року шлюб розірвала (рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 лютого 2017 року у справі № 428/13225/16-ц /а.с.16/); 11 серпня 2022 року при укладенні шлюбу (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 ) змінила прізвище на « ОСОБА_3 » /а.с.17/.

Згідно з копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 1 від 11 серпня 2023 року ОСОБА_1 з 13 березня 2001 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.6/.

Відповідно до копії довідки від 21 січня 2023 року від 15 квітня 2022 року № 6304- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 /а.с.7/.

Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.

Вирішуючи позов, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

У позивача наявний документ, що засвідчує її право власності (договір купівлі-продажу квартири), однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивача можливості довести своє право.

Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

На день розгляду справи територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 1-1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з урахуванням положень абз. 2 п. 1 Постанови КМУ від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд, позбавлені можливості.

Позивачем право власності набуте у 2001 році. Надані позивачем докази у виді договору купівлі-продажу, технічного паспорту посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 2001 рік Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Крім того після набуття у власність квартири позивача почала користуватися нею, про що свідчить її реєстрація у після укладення договору купівлі-продажу.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, загальною площею 44,2 кв. м, житловою площею 26,8 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду в повному обсязі складене та підписане 15 вересня 2025 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_8 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; фактично проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32.

Суддя Д. О. Парфьонов