Провадження № 2-з/760/247/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Аксьонова Н.М.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛР» про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та шкоди, завданій діловій репутації,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ТОВ «ХЛР» адвокат Бабич В.А. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 884971,83 грн, моральну шкоду та шкоду діловій репутації в розмірі 100000 грн, судовий збір у розмірі 4755,37 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 31708,06 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2025 року для розгляду визначено суддю Аксьонову Н.М.

Ухвалою суду від 06 серпня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

25 серпня 2025 року представник позивача ТОВ «ХЛР» адвокат Бабич В.А. подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначає, що ТОВ «ХЛР» було подано позовну заяву про стягнення матеріальної, моральної шкоди та шкоди, завданій діловій репутації, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на те, що відповідачі не мають офіційно зареєстрованих об`єктів права власності, за виключенням зареєстрованих на ОСОБА_2 транспортних засобів, їх може бути відчужено на користь третіх осіб, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з чим існує необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову. Будучи добре обізнаним у тому, що відповідач є винуватцем ДТП, в результаті якого було пошкоджено чотири транспортні засоби, він жодного разу не вийшов на зв`язок з позивачем, розгляд справи про адміністративне правопорушення проігнорував.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25 серпня 2025 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що представник позивача ТОВ «ХЛР» адвокат Бабич В.А. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 884971,83 грн, моральну шкоду та шкоду діловій репутації в розмірі 100000 грн, судовий збір у розмірі 4755,37 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 31708,06 грн.

Таким чином, предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі 984971,83 грн.

25 серпня 2025 року представником позивача ТОВ «ХЛР» адвокатом Бабичем В.А. було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1).

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі 905/448/22.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, суд вважає необхідним та достатнім застосувати захід забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_1 в межах суми позовних вимог - у розмірі 984971,83 грн та у виді накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_2 в межах суми позовних вимог - у розмірі 984971,83 грн, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Такий вид забезпечення позову на даний час буде співмірним із заявленими позивачем вимогами та достатнім для ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача ТОВ «ХЛР».

Керуючись статтями 149, 150-153, 154, 157 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛР» про забезпечення позову в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та шкоди, завданій діловій репутації, - задовольнити.

Застосувати захід забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_1 в межах суми позовних вимог - у розмірі 984971 (дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот сімдесят одна) гривня 83 копійки.

Застосувати захід забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_2 в межах суми позовних вимог - у розмірі 984971 (дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот сімдесят одна) гривня 83 копійки.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ХЛР», місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Печерський Узвіз, буд. 13, .

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова