УХВАЛА

08 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 527/1529/20

провадження № 61-6439ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року в справі за позовом Приватного виробничого підприємства «Будівельні матеріали» до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Градизької селищної територіальної громади в особі Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, Державної служби геології та надр України, Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Крупської, про захист прав користувача надр,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Приватне виробниче підприємство «Будівельні матеріали» (далі - ПВП «Будматеріали») звернулось з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Полтавській області), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Градизької селищної територіальної громади в особі Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, Державної служби геології та надр України, Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Крупської, про захист прав користувача надр.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог ПВП «Будматеріали» відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 22 листопада 2019 року № 11525-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та наказ № 4162-СГ від 10 лютого 2020 року ГУ Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».

Визнано незаконною і скасовано державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :00:012:0140 площею 2,00 га, здійснену 04 лютого 2020 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку :00:012:0140 площею 2,00 га, запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 35746078, дата державної реєстрації - 25 лютого 2020 року.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 22 листопада 2019 року № 11522-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та наказ № 4163-СГ від 10 лютого 2020 року ГУ Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».

Визнано незаконною і скасовано державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :00:012:0139 площею 2,00 га, здійснену 04 лютого 2020 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку :00:012:0139 площею 2,00 га, запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 35746873, дата державної реєстрації - 25 лютого 2020 року.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 13 червня 2020 року земельної ділянки із кадастровим номером народження :00:012:0139 площею 2,00 га між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчено державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Глобинського району Полтавської області та зареєстровано в реєстрі за № 368.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку :00:012:0139 площею 2,00 га, запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 36868426, дата державної реєстрації - 13 червня 2020 року.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 22 листопада 2019 року № 11529-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та наказ № 4327-СГ від 11 лютого 2020 року ГУ Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».

Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :00:012:0141 площею 2,00 га, здійснену 04 лютого 2020 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку :00:012:0141 площею 2,00 га, запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 35746532, дата державної реєстрації - 25 лютого 2020 року.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 13 червня 2020 року земельної ділянки із кадастровим номером народження :00:012:0141 площею 2,00 га між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який посвідчено державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Глобинського району Полтавської області та зареєстровано в реєстрі за № 372.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку :00:012:0141 площею 2,00 га, запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 36868465, дата державної реєстрації - 13 червня 2020 року.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 16 грудня 2019 року № 13494-СГ «Про затвердження документації із землеустрою» ГУ Держгеокадастру у Полтавській області в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 11,4844 га.

Визнано незаконною і скасовано державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :00:012:0142 площею 5,4844 га, здійснену 04 лютого 2020 року.

У задоволенні позовних вимог про припинення права власності відповідачів на спірні земельні ділянки відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2025 рокукасаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено частково. Постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ПВП «Будівельні матеріали» до ОСОБА_4 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

14 травня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2025 року визнано неповажними причини пропуску строку, касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для подання нового клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення із наведенням підстав для його поновлення, обґрунтування наявності об`єктивних та непереборних обставин для подання касаційної скарги.

У серпні 2025 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, у якому посилається на ті ж обставини, які вже були визнані судом неповажними.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

За даними ЄДРСР оскаржувана постанова Полтавського апеляційного суду прийнята 14 грудня 2023 року, повний текст постанови складено - 18 грудня 2023 року, зареєстрована у ЄДРСР - 20 грудня 2023 року, забезпечено надання загального доступу - 21 грудня 2023 року.

Як вбачається із Автоматизованої системи документообігу суду, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , 17 січня

2024 року вже зверталася з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 -

ОСОБА_6 , на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року визнано неподаною та повернено заявникам.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважував, що «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ,

від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Враховуючи викладене, обставини, вказані заявниками у касаційній скарзі, не свідчать про наявність виключних випадків, за яких касаційна скарга, подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення може бути прийнята до розгляду, оскільки вони були обізнані про постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року ще 17 січня

2024 року, та вже зверталися з касаційною скаргою на вказану постанову та її було визнано неподаною і повернуто заявникам ухвалою Верховного Суду

від 21 березня 2024 року.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року в справі за позовом Приватного виробничого підприємства «Будівельні матеріали» до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Градизької селищної територіальної громади в особі Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, Державної служби геології та надр України, Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Крупської, про захист прав користувача надр.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська