Справа № 161/8311/25
Провадження № 2/161/3310/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Самсонюк Ю.Л.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький КХП» про стягнення заробітної плати за роботу в надурочний час, грошової компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати за роботу в надурочний час, грошової компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що з 25 вересня 2020 року по 02 лютого 2024 року я перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Луцький КХП» на посаді начальника виробництва. Працювала за графіком з 08.00 год. до 17.00 год., 5 днів на тиждень, за нормованим графіком роботи (норма 40 годин на тиждень та 160 годин на місяць).

Вказує, що у зв?язку із специфікою діяльності Відповідача її адміністрація Товариства залучала до надурочних робіт, які відбувались в після робочий час та в нічний час, оскільки відбувалось безперервне виробництво, переробка сировини, постійно потрібно було розвантажувати транспорт та вагони, щоб не було простоїв та зупинення виробництва.

Відповідач оплату нічних годин проводив в розмірі 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час. Частково заробітну плату по роботі в нічний час Відповідач оплатив, що підтверджується копіями розрахункових листів.

Пояснює, що оскільки інші години роботи в нічний час, які відпрацьовувались згідно табелів роботи відповідачем не включені в розрахункові листки і не оплачені. Оплату ж інших позаурочних робіт, які тривали в поза 8- годинний робочий час Відповідач взагалі не оплачував та не вносив у розрахункові листки.

Відповідач проводив оплату за роботи не в повному обсязі у зв?язку із чим утворилась заборгованість по оплаті заробітної плати.

З огляду на наведене, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький КХП» в її користь невиплачену заробітну плату за роботу в надурочний час в розмірі 468 427 грн. 54 коп., середній заробіток за час затримання розрахунку при звільнені в сумі 6 514 056 грн. 56 коп. та 345 грн. 19 коп. компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням термінів виплати зарплати.

Ухвалою від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

На адресу суду представник відповідача надіслав відзив, в якому вказав, що позовні вимоги не визнають. Вказують, що позивачка перебувала в трудових відносинах із підприємством до 02.02.2024, а тому позовну заяву подано без додержання процесуальних строків на звернення до суду. Підтвердження роботи позивачки в надурочний час відсутні. Пояснює, що позивачка штучно збільшила визначену у позові суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, що майже у 14 разів перевищує сумнівну суму оплати надурочного часу.

15.07.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, обґрунтована тим, що відповідач проводив оплату за роботи в нічний час не в повному обсязі у зв`язку із чим утворилася заборгованість по оплаті. Часткова оплата надурочних годин є підтвердженням її роботи в надурочний час на даному підприємстві, доказів протилежного відповідач не надав.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Право на працю, закріплене у ст. 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» (Закон № 108/95-ВР) та іншими нормативно-правовими актами.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону № 108/95-ВР, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У ст. 12 Закону № 108/95-ВР закріплено перелік норм і гарантій в оплаті праці, який не є вичерпним. Указано, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижче оплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються КЗпП України та іншими актами законодавства України. Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та КЗпП України, є мінімальними державними гарантіями.

Судом встановлено, що у період з 25 вересня 2020 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Луцький КХП» на посаді начальника виробництва та 01 лютого 2024 року була звільнена за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.11-15).

Перебування позивачки у трудових відносинах також підтверджується копіями довідок Фоми ОК-7 з Пенсійного фонду України, копіями розрахункових листків.

29 січня 2024 року ОСОБА_1 зверталася до директора ТОВ «Луцький КХП» із вимогою про оплату неоплачених годин роботи в понад 8- годинний робочий час та нічний час з розрахунком заборгованості (а.с.34-35).

Згідно довідки директора ТОВ «Луцький КХП» від 16.08.2023 №ЛК000000005, ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Луцький КХП» з 25.09.2020 на посаді начальника млина та їй нараховано заробітну плату за період з січня 2022 по липень 2023 роки в розмірі 375 022,84 грн., виплачено 301 893,36 грн.

Щодо строку звернення до суду.

ОСОБА_1 звільнено з роботи 01.02.2024, позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою 30.04.2025, та на думку відповідача пропустила визначений ч. 2 ст. 233 КЗпП України строк на звернення, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Кодекс законів про працю України встановлює спеціальну позовну давність для спорів в межах трудових відносин.

Так ст. 233 КЗпПУ (у редакції чинній після змін, внесених згідно із Законом №2352-ІХ), визначає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, -у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Однак, суд зауважує, що початок строку звернення до суду і початок строку поновлення строку обумовлені таким юридичним фактом як письмове повідомлення. Натомість повідомлення працівника роботодавцем про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, як письмовий доказ, суду не надано і відсутнє у матеріалах цивільної справи.

Жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач надавав позивачці повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи, що відомостей про те, що ОСОБА_1 одержала письмові повідомлення про нараховані суми, які належали для виплати при звільненні матеріали справи не містять, а відтак строк позовної давності не може вважатися пропущеним.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно зі ст.106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Докази у справі мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст. ст. 77 - 80 ЦПК України.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У ст. 50 КЗпП України встановлено, що при роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Це правило не поширюється на працівників, для яких уже передбачено скорочення робочого часу (пункт 2 частини першої і частина третя статті 51). Тривалість нічної роботи зрівнюється з денною в тих випадках, коли це необхідно за умовами виробництва, зокрема у безперервних виробництвах, а також на змінних роботах при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем. Нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку.

Час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством (ст. 57 КЗпП України.

Згідно вимог ст. 62 КЗпП України надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (статті 52, 53 і 61).

Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині третій цієї статті.

Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи тільки у таких виняткових випадках: при проведенні робіт, необхідних для оборони країни, а також відвернення громадського або стихійного лиха, виробничої аварії і негайного усунення їх наслідків; при проведенні громадсько необхідних робіт по водопостачанню, газопостачанню, опаленню, освітленню, каналізації, транспорту, зв`язку - для усунення випадкових або несподіваних обставин, які порушують правильне їх функціонування; при необхідності закінчити почату роботу, яка внаслідок непередбачених обставин чи випадкової затримки з технічних умов виробництва не могла бути закінчена в нормальний робочий час, коли припинення її може призвести до псування або загибелі державного чи громадського майна, а також у разі необхідності невідкладного ремонту машин, верстатів або іншого устаткування, коли несправність їх викликає зупинення робіт для значної кількості трудящих; при необхідності виконання вантажно-розвантажувальних робіт з метою недопущення або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення; для продовження роботи при нез`явленні працівника, який заступає, коли робота не допускає перерви; в цих випадках власник або уповноважений ним орган зобов`язаний негайно вжити заходів до заміни змінника іншим працівником.

У ст. 65 КЗпП України зазначено, що надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.

Виходячи з наданих суду доказів, а також обставин викладених в позові, у відзиві відповідача, суд вважає, що позивачкою не доведено та не надано достатніх та належних доказів того, що ОСОБА_1 працювала на товаристві в надурочний час, документи, які позивачка надала самостійно не можуть бути належними і допустимими доказами, джерело їх отримання як доказу суду невідомо, оформлені не належним чином, відповідач вказав, що підтвердження роботи позивачки в надурочний час відсутні. З такими вихідними даними суд не може взяти дані позивачкою розрахунки як докази у розумінні ст.ст. 76- 80 ЦПК України.

Беручи до уваги вищевказані положення чинного законодавства, надані докази сторонами, суд дійшов до висновку, що вказані обставини позивачем не доведені у розумінні до ст. 76-80 ЦПК України, а заявлені вимоги є необґрунтованими, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький КХП» про стягнення заробітної плати за роботу в надурочний час, грошової компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький КХП», адреса: 43020, м. Луцьк, вул. Межова, 11, .

Повний текст рішення виготовлено 12.09.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.В. Олексюк