У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

"09" вересня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Катющенко В.П., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанов про арешт коштів та заміну виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва 27.08.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанов про арешт коштів та заміну виконавця, яка 04.09.2025 була передана в провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Вивчивши зміст поданої заяви з доданими до неї документами, приходжу наступного.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд:

1)визнати дії державного виконавця Стрельця Валентина Юрійовича у виконавчих провадженнях № 78793426 та № 78793531 такими, що порушують закон;

2)скасувати постанови державного виконавця про накладення арешту на банківські рахунки позивача за виконавчими провадженнями № 78793426 та № 78793531;

3)зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві замінити виконавця у вказаних провадженнях;

4)заборонити вчиняти будь-які дії, що призводять до арешту коштів, які надходять як грошове забезпечення військовослужбовця, у межах цих виконавчих проваджень;

5)зобов`язати відповідача компенсувати витрати, пов`язані з підготовкою та подачею цієї позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.08.2025 державним виконавцем Стрельцем В.Ю. було відкрито два виконавчі провадження: № 78793426, на підставі якого на банківські рахунки позивача накладено арешт у сумі 3 769 грн; № 78793531, за яким також накладено арешт на суму 3 769 грн. Стверджує, що його не було повідомлено про відкриття виконавчих проваджень, не було надано можливості брати участь у виконавчих діях, зокрема про арешт коштів та вселення осіб до житла, яке перебуває у співвласності позивача. Дії державного виконавця є незаконними, упередженими та порушують права позивача.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Убачається, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, проте даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, ураховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

З наданих суду доказів вбачається, що постанова про арешт коштів боржника від 07.08.2025 була прийнята державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стрельцем В.Ю. при примусовому виконанні постанови № 75994215 виданої 05.08.2025 Дніпровським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3 400 грн, тобто не в межах ухваленого в порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України рішення. Вказане зумовлює не можливість прийняття такої позовної заяви до провадження місцевим загальним судом, оскільки заявлені позовні вимоги слід розглядати у порядку адміністративного судочинства.

За вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Згідно положень п.п. 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Наведене у сукупності свідчить про те, що вимоги позивача підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки публічно-правовий спір виник між позивачем та суб`єктом владних повноважень, відтак суддя доходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки за суб`єктним складом та предметом позовних вимог даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 19, 186, 260, 353, 354, 4471 Цивільного процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанов про арешт коштів та заміну виконавця.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя: