Справа №731/519/25
Провадження №2-з/731/2/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року с-ще Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Савенка А.І.,

за участю секретаря Леоненко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників справи заяву позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, про встановлення факту одноосібного виховання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява, разом із заявою про її забезпечення.

Провадження у справі станом на 15 вересня 2025 року не відкрито, оскільки відомості про місце реєстрації відповідача у демографічному реєстрі відсутні.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 зазначає, що ним заявлено позов до колишньої дружини ОСОБА_3 про встановлення факту одноосібного виховання дитини.

У застосунку Резерв+ з`явилась інформація про те, що 28 листопада 2024 року ТЦК та СП звернувся до Нацполіції, щоб доставити його для складання протоколу у зв`язку з неприбуттям за повісткою до ТЦК та СП.

Він має право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: у зв`язку з тим, що він самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька дитини здійснений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

Він є єдиним, хто утримує свою неповнолітню дочку.

На теперішній час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, оскільки наказ про мобілізацію є актом індивідуальної дії, який не підлягає оскарженню. Тобто, якщо його мобілізують, то він набуде статусу військовослужбовця та не зможе реалізувати своє право на відстрочку, адже надання відстрочки особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

За таких обставин, якщо він буде призваний на військову службу, то, у разі задоволення позову та прийняття рішення про встановлення факту одноосібного виховання дитини, вказане рішення неможливо буде виконати.

З наведених підстав позивач просить забезпечити позов шляхом заборони ТЦК та СП вчиняти дії щодо призову його, ОСОБА_1 , на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішення у справі про встановлення факту одноосібного виховання дитини. При цьому ОСОБА_1 зазначає, що відмовивши у задоволенні заяві про забезпечення позову, суд не надасть ефективного захисту потенційно порушеному праву, що є неприпустимим.

Розгляд заяви про забезпечення позову суд проводить відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Як зазначено у п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Види забезпечення позову визначені у ч. 1 ст. 150 ЦПК України та до них належить, зокрема, заборона вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

По суті забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у випадку задоволених вимог позивача (заявника).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Суд зважає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, чи підготовчі дії до цього. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року по справі №183/5864/17-ц.

Аналізуючи матеріали позову та заяви про його забезпечення, суд констатує, що вони не містять даних про те, що відповідач здійснює які-небудь дії, спрямовані на порушення прав позивача.

Позивач вказав відповідачем по справі свою колишню дружину ОСОБА_3 . При цьому з матеріалів, доданих до позовної заяви та заяви про забезпечення позову, не вбачається, що між позивачем та відповідачем існує спір щодо утримання дитини.

З іншого боку, захід забезпечення позову, про який просить позивач, не захищає позивача від можливих недобросовісних дій з боку саме відповідача.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - це діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти

Посилань на будь-яку ситуацію, наведену вище, позов не містить.

У позові та заяві про забезпечення позову мова йде про виниклу у позивача необхідність отримати відстрочку від мобілізації. З цього можна зробити висновок, що у позивача існує потенціальний спір саме з органом ТЦК та СП. При цьому орган ТЦК та СП не залучений позивачем до участі у справі та відповідно позбавлений можливості висловлювати свою позицію у справі та оскаржувати прийняті судом рішення. На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач не надав будь-яких документів про те, що він взагалі звертався з заявою про надання відстрочки, і йому було відмовлено у цьому, а перебування його у розшуку свідчить про вже допущені порушення військового обліку.

Крім того, частина 10 ст. 150 ЦПК України забороняє вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

На думку суду, задоволення заяви про забезпечення позову фактично призведе до вирішення по суті спору з органом ТЦК та СП, що за змістом є тотожним цілі позивача та отримання відстрочки від призову на військову службу без вирішення спору по суті, тому вжиття такого заходу суперечитиме вимогам ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою.

Таким чином, враховуючи усі наведені вище обставини та обґрунтування, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову, зустрічне забезпечення позову не застосовується.

На підставі наведеного, керуючись ст. 149-153, 157, 260, 353-354 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, про встановлення факту одноосібного виховання дитини відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу, представникові позивача, відповідачу та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.І. Савенко