Справа № 156/1087/25
Провадження № 2-н/156/57/25
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про відмову у видачі судового наказу

11 вересня 2025 року сел.Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М. О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а:

До Іваничівського районного суду Волинської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до дня досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1, 2 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до п.4-5 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

Однак, у порушення зазначених вимог, у заяві відсутня будь-яка інформація обґрунтування вимоги про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з викладеного, наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер.

У заяві про видачу судового наказу зазначено, що заявник зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , це й підтверджено копією витягу з реєстру територіальної громади №2023/003953441 від 24.05.2023 року.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Однак суд звертає увагу, що у матеріалах заяви відсутні будь-які докази, про реєстрацію ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її місце проживання та перебування на утриманні заявника ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості перевірити наявність у заявника права вимоги на стягнення аліментів, як у особи, з якою проживає дитина.

Враховуючи вищенаведене, суддя вважає, що у видачі судового наказу слід відмовити, з наведених вище мотивів та підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.165 ЦПК суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 ЦПК.

Крім того, суддя вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. 162, 163, 165, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а :

Відмовити ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 11 вересня 2025 року.

Суддя М. О. Федечко