Справа № 196/1295/24
№ провадження 2/196/56/2025
02 вересня 2025 року с-ще Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С.,
учасники справи та представники учасників справи:
представник позивача - адвокат Бойко Юрій Олександрович,
відповідач - виконавчий комітет Царичанської селищної ради Дніпровського району
Дніпропетровської області,
представник відповідача - Ковтун Володимир Володимирович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності, -
У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 2004 року і до цього часу він мирно володіє майном, яке отримав в рахунок майнових паїв, що належали йому, його батькові, а також його близьким родичам, що підтверджує довідкою №329 від 01.12.2015 р., виданою Прядівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області, в якій зазначається, що саме він дійсно в період з 2004 року користується складськими приміщеннями, приміщенням пилорами, овочесховищем, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , і що таке майно він підтримує в належному санітарному стані та проводить поточні ремонти.
Балансова вартість майна по АДРЕСА_1 складає 8433,20 грн. відповідно до індексації основних засобів.
Рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради №135 від 03 серпня 2017 року зазначене майно в АДРЕСА_1 визнано умовно безхазяйним та передано йому під охорону.
За час з 2004 року ним це майно було відремонтоване та прилаштоване до власного використання для господарської діяльності.
У відповіді на адвокатський запит КП "Царичанське БТІ" ДОР" зазначено, що склади по АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 р. зареєстровані за СК "Прядивка" на підставі свідоцтва про право власності від 09.11.2001 року, виданого Царичанською районною державною адміністрацією, на підставі розпорядження №338/р від 23.10.2001 року.
Згідно історичної довідки Архівного відділу Царичанської державної адміністрації Дніпропетровської області №649 від 07.07.2015 року СК "Прядивка" ліквідовано (самоліквідація) і вилучено з Єдиного державного реєстру 20 лютого 2003 року по рішенню №12 Царичанської районної державної адміністрації.
Вказує, що саме у 2004 році Прядівською сільською радою було в рахунок належних йому та його родичам майнових паїв передане зазначене майно колишнього КСП в його управління, а через те, що господарство припинило своє існування, то й вирішено було оформити його передачу йому на утримання та зберігання до часу вирішення питання належної реєстрації права власності на його ім`я.
Він добросовісно заволодів майном ліквідованого колективного господарства, продовжує відкрито і безперервно ним володіти протягом понад п`ятнадцять років. За цей час органом місцевого самоврядування не пред`являлося вимоги про його повернення.
Визнання Царичанською селищною радою цього майна "умовно безхазяйним" вказує на визнання за ним права на виділення його в натурі в рахунок вартості майнового паю, який залишився від колишнього колективного сільськогосподарського підприємства в селі Прядівка.
Враховуючи те, що КСП імені Калініна припинив своє існування, а так само припинив існування його правонаступник - СК "Прядивка", Прядівська сільська рада Царичанського району Дніпропетровської області припинила своє існування шляхом об`єднання в єдину територіальну громаду Царичанської селищної ради, то вважає ефективним способом захисту належного йому права на мирне володіння майном по АДРЕСА_3 , яким відкрито і безперервно він володіє понад 15 років, є визнання за ним права власності відповідно до статті 344 ЦК України (за набувальною давністю).
Враховуючи викладене, просить визнати за ним право власності на нежитлові будівлі та споруди (приміщення №2), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , як таке, що було передане в натурі в рахунок вартості майнових паїв і перебуває у його відкритому і безперервному володінні протягом понад 15 років без пред`явлення вимоги про повернення, тобто за набувальною давністю (стаття 344 ЦК України).
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2024 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання(а.с. 65).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 115).
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав з вищевикладених підстав та просив його задовольнити.
Представник позивача - адвокат Бойко Ю.О. у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позові та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також пояснив, що позивач з 2004 року володіє спірним майном, власником якого було СК "Прядивка", яке ліквідовано у 2003 році. З 2004 року і до цього часу позивач мирно володіє вказаним майном, яке отримав в рахунок майнових паїв, що належали позивачеві, його батькові, а також його близьким родичам. Тобто, фактично в рахунок майнових паїв позивач користується цим майном.
Представник відповідача - виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Ковтун В.В.у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Пояснив, що спірне нерухоме майно було передане позивачеві на 1 рік згідно рішеннявиконавчого комітету Царичанської селищної ради №135 від 03 серпня 2017 року. Виконкомом була розпочата процедура визнання безхазяйним нерухомого майна, яка незакінчена. Виконком Царичанської селищної ради не надавав згоди позивачеві на тримання майна після вказаного річного строку. Необхідно виготовити технічний паспорт на нерухоме майно, провести процедуру визнання безхазяйним, внести його у відповідний реєстр, після чого провести аукціон, у якому має право брати участь і позивач, лише за результатами аукціону оформити право власності. За реалізацію майна на аукціоні селищна рада має отримати грошові кошти в бюджет. Просить відмовити у задоволенні позову.
Суд, заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню повністю з таких підстав.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 09 листопада 2001 року, виданого Царичанською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Царичанської райдержадміністрації №338-р від 23.10.2001 року, СК "Прядивка" належали на праві власності продовольчі склади згідно додатку №1, розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 59, 58).
Відповідно до додатку №1, що є невід`ємною частиною правовстановлюючого документу на нерухоме майно від 09 листопада 2001 року, у власності СК "Прядивка" знаходились наступні об`єкти нерухомого майна - продовольчі склади:
- будівля пекарні (А-1), загальна площа 156,9 м2;
- склад (Б-1) , загальна площа 116,3 м2;
- склад (В-1) , загальна площа 124,4 м2;
- зерносховище (Г-1) , загальна площа 338,5 м2;
- пилорама (Д-1) , загальна площа 130,9 м2;
- зерносховище (Е-1) , загальна площа 312,9 м2;
- овочесховище (Ж-1) , загальна площа 188,3 м2;
- склад господарчого інвентаря (З-1) , загальна площа 114,0 м2;
- огорожа (№1,2);
- мостіння (I) (а.с. 60).
Відповідно до історичної довідки Архівного відділу Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №649 від 07.07.2015 р. та архівної довідки Архівного відділу Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №205/04-24-25 від 11.03.2025 р., СК "Прядивка" було ліквідовано (самоліквідація) і вилучено з Єдиного державного реєстру 20 лютого 2003 року по рішенню №12 Царичанської районної державної адміністрації (а.с. 61, 111).
Згідно довідки Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №329 від 01.12.2015 року дійсно ОСОБА_1 в період з 2004 року по теперішній час користується складськими приміщеннями, приміщенням пилорами, овочесховищем, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 . Дане нерухоме майно підтримує в належному санітарному стані та проводе поточні ремонти (а.с. 62).
Згідно рішення Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року №253-12/VII "Про добровільне об`єднання територіальних громад" територіальну громаду села Прядівка Прядівської сільської ради об`єднано в Царичанську територіальну громаду з центром у селищі Царичанка (а.с. 83).
Рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області №135 від 03 серпня 2017 року "Про постановку на облік умовно безхазяйного майна" цегляні будівлі за адресою: АДРЕСА_4 визнано умовно безхазяйними та передано під охорону цегляні будівлі гр. ОСОБА_1 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , строком на 1 рік, як умовно безхазяйне майно (а.с. 63, 84).
Відповідно до технічного паспорту на нежитлові будівлі та споруди (приміщення №2) по АДРЕСА_1 , до складу приміщення №2 входять такі будівлі та споруди: Д-1 пилорама, Є-1 зерносховище, Ж-1 овочесховище, ж-1, ж-1-1 вхід в овочесховище, № НОМЕР_7 огорожа ( а.с. 21-28).
Згідно повідомлення начальника КП "Царичанське БТІ" ДОР" від 20.07.2017 р. №231, власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , зокрема: Є-1 зерносховища, Ж-1 овочесховища, №2 огорожі, Д-1 пилорами є СК "Прядивка" (а.с. 98).
Згідно довідки КП "Царичанське БТІ" ДОР" від 27.10.2021 року №395 Приміщення 1, Приміщення 2 за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.97).
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.
При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності, позивач просить визнати за ним право власності на нежитлові будівлі та споруди (приміщення №2), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , як таке, що було передане в натурі в рахунок вартості майнових паїв і перебуває у його відкритому і безперервному володінні протягом понад 15 років без пред`явлення вимоги про повернення, тобто за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України.
Згідно статті 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивач має довести факт існування такого нерухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років.
При вирішенні спірних правовідносин суд враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Відтак, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.
Подібні правові висновки також зазначені у постановах Верховного Суду від 26 травня січня 2021 року у справі № 214/3083/18, від 10 січня 2023 року у справі № 462/1720/21 (провадження № 61-7977св22) та інших.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю.
У даному випадку позивач в обґрунтування позову посилається на те, що він з 2004 року і до цього часу володіє майном, яке отримав в рахунок майнових паїв, що належали йому, його батькові, а також його близьким родичам, що підтверджує довідкою №329 від 01.12.2015 р., виданою Прядівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області, а також свідоцтвом № НОМЕР_8 на право на майновий пай №176 від 19.09.2000 року на ім`я ОСОБА_1 ; свідоцтвом № НОМЕР_9 на право на майновий пай № НОМЕР_3 від 19.09.2000 року на ім`я ОСОБА_2 ; свідоцтвом № НОМЕР_4 на право на майновий пай № НОМЕР_5 від 19.09.2000 року на ім`я ОСОБА_3 ; свідоцтвом № НОМЕР_6 на право на майновий пай № НОМЕР_10 від 19.09.2000 року на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 8-11, 62).
Позивач у позові просить визнати за ним права власності за набувальною давністю на нежитлові будівлі та споруди (приміщення №2), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , як такі, що були передані в натурі в рахунок вартості майнових паїв.
При цьому позивач не надав суду належних доказів, що спірне нерухоме майно було передано йому в рахунок вартості майнових паїв. Лише надані позивачем копії вищевказаних свідоцтв на право на майновий пай та копія довідки сільської ради такими доказами не являються.
Суд зазначає, що правовідносини, які пов`язані з майновими паями, не стосуються підстав набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
У ході розгляду справи судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 знав про те, що власником спірного нерухомого майна було СК "Прядивка", а також про ліквідацію СК "Прядивка".
Ліквідація СК "Прядивка" не надавала позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.
Також позивачу достовірно відомо про те, що на спірне майно претендують інші особи, а саме орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, яким зокрема відповідно до підпункту 1 пункту а" статті 29 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні являється виконавчий комітет Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, оскільки рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради №135 від 03 серпня 2017 року вже було розпочато процедуру визнання вказаного нерухомого майна безхазяйним.
Крім того, суд звертає увагу на те, що зазначеним рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради №135 від 03 серпня 2017 року будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , було визнано умовно безхазяйними та було передано під охорону позивачу ОСОБА_1 , як умовно безхазяйне майно, строком на 1 рік. Виконком Царичанської селищної ради не надавав права позивачеві на володіння майном після вказаного річного строку.
Правил добросовісності заволодіння чужим майном позивачем дотримано не було.
Володіння позивачем будівлями (продовольчими складами) за адресою: АДРЕСА_4 , не можна вважати добросовісним у розумінні диспозиції статті 344 ЦК України, що виключає можливість набуття права власності на вказане майно за набувальною давністю.
Таким чином, позивач не є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, право власності на яке просить визнати за набувальною давністю, а сам по собі факт користування позивачем цим майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: виконавчий комітет Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, адреса місцезнаходження: с-ще Царичанка, вул. Залізнична, 10 Дніпровського району Дніпропетровської області, .

Повне рішення складено 12 вересня 2025 року.

Суддя Л.П. Бабічева