Справа № 603/408/25
Провадження №2/603/255/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Галіяна І. М.,

за участі секретаря судового засідання Бішко І. М.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Монастириської міської ради Тернопільської області про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду з позовом до Монастириської міської ради Тернопільської області (далі Монастириська міська рада).

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) площею 2,19 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності Селянської спілки «Підліснянське» села Підлісне, що на території Підліснянської сільської ради Монастириської міської ради Чортківського району, за заповітом.

Однак позивачка не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене майно. У зв`язку з цим вона просить визнати за нею право на земельну частку (пай). Судові витрати просить покласти на неї.

23 липня 2025 року в автоматизованій системі документообігу Монастириського районного суду Тернопільської області зареєстровано вказану позовну заяву.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ для розгляду цієї справи визначено суддю Галіяна І. М.

Ухвалою Монастириського районного суду від 28 липня 2025 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів і витребувано з Монастириської державної нотаріальної контори інформацію щодо заведення спадкових справ після смерті ОСОБА_2 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Андрусенко І. Я. у підготовче засідання не з`явилися, однак подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача Монастириської міської ради у підготовче засідання також не з`явився, проте у відзиві на позов просив розглянути справу без його участі та зазначив, що не заперечує проти задоволення заявлених вимог.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе ухвалити рішення в справі під час підготовчого засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України.

Дослідивши наявні в справі докази, суд установив таке.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 27 червня 2007 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Свідоцтвом про смерть від 30 вересня 1996 року підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 5 березня 1983 року, ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_6 , після чого подружжю присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ». Таким чином, позивачка ОСОБА_1 (у дівоцтві ОСОБА_3 ) є дочкою ОСОБА_4 , який був братом спадкодавиці ОСОБА_2 , що підтверджує їх родинні відносини племінниці та тітки.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Монастириської міської ради № 1 від 26.01.2022 року, ОСОБА_2 на час смерті була зареєстрована в с. Підлісне Монастириського району Тернопільської області. Разом із нею фактично проживала без реєстрації її племінниця ОСОБА_1 , з якою вони спільно вели господарство.

Згідно із заповітом від 11 серпня 1996 року, посвідченим секретарем Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, ОСОБА_2 заповідала належний їй на праві особистої приватної власності земельний пай у Селянській спілці «Підліснянське» своїй племінниці ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 29-19-0.2131-3091/2-25 від 21.07.2025 року, на ім`я ОСОБА_2 31.03.1996 року було видано сертифікат серії ТР № 015736 на право на земельну частку (пай) площею 2,19 га умовних кадастрових гектарів на підставі розпорядження Монастириської районної державної адміністрації від 27.03.1996 року № 72, що підтверджується записом у Книзі реєстрації сертифікатів та підписом власниці.

З відповіді державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 340/01-16 від 01.08.2025 року видно, що після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась.

Постановою завідувача Монастириської державної нотаріальної контори № 104/02-31 від 04.07.2025 року позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо земельної частки (паю) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку доказам, наданим сторонами, та враховуючи викладені обставини і фактичні та правові підстави позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (2003 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (2003 року) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року).

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. У даній справі спадщина відкрилася за заповітом, тому норми щодо спадкування за законом застосуванню не підлягають.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийняття спадщини може відбуватися шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном або поданням заяви нотаріусу (ст. 549 ЦК УРСР). Спадкоємець, який прийняв спадщину, набуває на неї права з моменту відкриття спадщини (ст. 550 ЦК УРСР).

У цій справі встановлено, що після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємець ОСОБА_1 фактично проживала разом зі спадкодавицею і вела спільне господарство. Таким чином, спадкоємець фактично прийняла спадщину, хоча свідоцтво про право на спадщину нотаріально не видано.

Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України та положень ЦК УРСР, сертифікат на право на земельну частку (пай) підтверджує належність спадкового майна спадкодавцю на момент складання заповіту, а відсутність правовстановлюючих документів у нотаріуса не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Інших спадкоємців, які б мали право на отримання цієї спадщини, судом не встановлено. Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом і набуває право на земельну частку (пай) у селянській спілці «Підліснянське» після смерті ОСОБА_2 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права, у тому числі у разі його невизнання. Невизнання права означає пасивне заперечення існування права іншої особи і не тягне за собою порушення чи оспорювання цього права. Воно не завдає прямої шкоди праву, але створює невизначеність у правовому статусі його власника. У даній справі судом встановлено, що державним нотаріусом не було визнано права ОСОБА_1 на земельну частку (пай) після смерті спадкодавиці ОСОБА_2 , що створило правову невизначеність і потребує захисту.

З огляду на викладене, право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) у селянській спілці «Підліснянське» підлягає визнанню.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 200, 206, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 524, 529, 548, 549, 550 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 1216-1218, 1223, 1225, 1269, 1296 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Монастириської міської ради Тернопільської області про визнання права на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у селянській спілці «Підляснянське» с. Підлісне на території Підліснянської сільської ради Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР № 015736, про що внесено запис у Книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 269.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Монастириська міська рада Чортківського району Тернопільської області, місцезнаходження: вул. Шевченка, 19, м. Монастириська Чортківського району Тернопільської області, .

Головуючий суддя І. ГАЛІЯН