ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/176/25
Єдиний унікальний номер справи: 647/945/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Приходько Л. А.,

суддів: Базіль Л. В.,

Бездрабко В. О.,

секретар Андреєва В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Бериславська районна державна лікарня ветеринарної медицини,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 09 листопада 2021 року у складі головуючого судді Миргород В.С., повний текст рішення складено 12 листопада 2021 року,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовом до Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення заробітної плати у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовами праці.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 квітня 2007 року він перебуває у трудових відносинах Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини, працюючи на посаді лікаря-епізоотолога у відділі протиепізотичної роботи. З 01 січня 2018 року займає посаду завідуючого відділу протиепізоотичної роботи та відбору проб біологічного матеріалу для проведення лабораторно-діагностичних досліджень.

Посади, які він займав та займає, відповідно до пунктів 1 та 3 Додатку 2 до Постанови КМУ від 11 грудня 1998 року за № 1960, відносяться до посад спеціалістів та інших працівників підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини, безпосередньо зайнятих на роботах з особливо шкідливими умовами праці, яким може встановлюватися доплата в розмірі 24% посадового окладу.

На виконання вказаної постанови в період з 2007 року по березень 2008 рік йому нараховували та виплачували доплату за шкідливість.

Посилаючись на незаконність припинення нарахування та виплати вказаних доплат просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату з урахуванням індексу інфляції у загальній сумі 86959.82грн за період з квітня 2008 року по лютий 2021 року.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 09 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення мотивовано відсутністю належних та допустимих доказів того, що у спірний період позивач виконував певний вид робіт, на яких згідно з атестацією робочого місця визнано важкі та шкідливі умови праці та передбачена надбавка в розмірі 24% у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовам праці до посадового окладу, а тому не встановлена наявність у відповідача перед позивачем заборгованості зі сплати останньому компенсаційних виплат за працю в шкідливих умовах у період зазначений позивачем.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 09 листопада 2021 року.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Внаслідок збройної агресії РФ 24 лютого 2022 року припинено роботу Херсонського апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 30 травня 2023 року № 566/0/15-23 відновлена процесуальна діяльність Херсонського апеляційного суду.

Проведеною інвентаризацією судових справ , після відновлення роботи Херсонського апеляційного суду, встановлено, що цивільна справа №647/945/21 за позовом ОСОБА_2 до Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення заробітної плати у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовами праці рахується втраченою.

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 13 грудня 2024 року, яка набрала законної сили, відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі №647/945/21за позовною заявою ОСОБА_2 до Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення заробітної плати у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовами праці, в частині відновлення змісту таких документів: позовної заяви від 12 квітня 2021 року, розрахунку ціни позову по заборгованості заробітної плати від 12 квітня 2021 року, відповіді на відзив від14 червня 2021 року, судових повісток, датованих 30 грудня 2021 року та 14 лютого 2022 року, посадової інструкції, трудової книжки ОСОБА_2 та рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 09листопада 2021року, шляхом наведення його у резолютивній частині ухвали відповідно до наявного у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 , приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними в апеляційній скарзі. В судовому засіданні, призначеному на 04 вересня 2025 року через технічну неможливість не зміг прийняти участь у відеоконференції поза межами приміщення суду.

Враховуючи, Савченко А.П. приймаючи участь у розгляді справи у попередніх судових засіданнях виклав свої доводи та заперечення щодо доводів відповідача, а також що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, частиною 5 статті 212 ЦПК України, покладений на учасника справи, який подав відповідну заяву, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача.

Представник Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини Галич Н.М., приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечувала з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач вказував на не нарахування відповідачем йому в період з квітня 2008 року по лютий 2021 року доплати за шкідливі умови праці, виплата якої встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1998 року за №1960 «Про умови оплати праці працівників підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини», у зв`язку із чим виникла заборгованість по заробітній платі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 25 квітня 2007 року по 21 травня 2021 року, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , перебував у трудових відносинах з Бериславською районною державною лікарнею ветеринарної медицини, працюючи на посадах:

-з 25 квітня 2007 року - лікаря - епізоотолога (наказ №28-к від 23 квітня 2007 року);

-з 02 липня 2007 року - провідного лікаря - епізоотолога ветеринарної медицини (наказ №44-к від 02 липня 2007 року);

-з 29 грудня 2017 року - завідуючого відділу (наказ № 26-к від 29 грудня 2017 року);

-з 01 лютого 2020 року - завідуючого відділу протиепізоотичної роботи (наказ № 09 від 31 січня 2020 року);

-21 травня 2021 року звільнений за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (наказ№09-к від 21 травня 2021 року).

Посадовою інструкцією провідного лікаря ветеринарної медицини-епізоотолога Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини, з якою ОСОБА_2 був ознайомлений 10 червня 2011 року, визначені завдання та обов`язки провідного лікаря ветеринарної медицини - епізоотолога, які охоплюють планування, контроль та проведення протиепізоотичних заходів, проведення роботи з охорони району від занесення збудників інфекційних хвороб тварин та недопущення їх розповсюдження за територію району, ведення державної статистичної ветеринарної звітності, видачу відповідних документів. Відповідно до покладених на цього завдань: здійснює профілактичні, діагностичні, лікувальні заходи, здійснює ветеринарно - санітарні та інші протиепізоотичні заходи у разі виникнення інфекційних хвороб або при їх діагностуванні державними лабораторіями ветеринарної медицини; бере участь в організації проведення дезінфекції, дезінсекції та дератизації; здійснює аналіз причин виникнення заразних хвороб, загибелі тварин; приймає участь у розслідуванні випадків виникнення інфекційних хвороб тварин; проводить облік хворих та загиблих тварин; бере участь у проведені атестації робочих місць спеціалістів ветеринарної медицини лікарні та її структурних підрозділів; організовує проведення необхідних для встановлення чи уточнення діагнозу, лабораторних досліджень тощо.

28 січня 2021 року ОСОБА_2 звернувся з доповідною запискою на ім`я начальника Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини з проханням виплатити йому до посадового окладу доплату в розмірі до 24 відсотків за особливо шкідливі умови праці згідно постанови Кабінету міністрів, додаток №2, розділ ІІІ, що підтверджується копією доповідної записки ОСОБА_2 від 28 січня 2021 року, яка була досліджена судом першої інстанції.

Згідно відповіді Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини №15-01-11/30 від 24 лютого 2021 року, дослідженої судом першої інстанції, на звернення ОСОБА_2 від 28 січня 2021 року, позивачу було повідомлено, що: «доплата за шкідливі умови праці встановлюється відповідно до Закону України «Про ветеринарну медицину», відповідно до статті 100 КЗпПУ працівниками, які працюють на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, відповідно до постанови КМУ від 11 грудня 1998 року №1960 зі змінами. Доплата за шкідливі умови праці ОСОБА_2 не нараховувалась, штатним розписом не передбачена та кошти з Державного бюджету на дану виплату не виділялись».

До позовної заяви позивачем надано розрахунок ціни позову по заборгованості заробітної плати за шкідливі умови із розрахунку 24% окладу з урахуванням індексу інфляції за період з квітня 2008 року по лютий 2021 року включно помісячно. Загальна сума боргу за весь період складає 86 959, 82 грн., що підтверджується розрахунком від 12.04.2021 року.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами визначаються Законом України «Про оплату праці».

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Додаткова заробітна плата, відповідно до статті 2 цього ж Закону, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Законодавство про оплату праці, згідно статті 7 Закону України «Про оплату праці» ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про підприємства в Україні» та інших актів законодавства України.

Частиною першою статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

На важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я, згідно статті 100 КЗпП України, встановлюється підвищена оплата праці. Перелік цих робіт визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1998 року № 1960 «Про умови оплати праці працівників підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини» установлено, що працівникам підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини безпосередньо зайнятим на роботах із шкідливими умовами праці і на роботах з особливо шкідливими умовами праці провадяться доплати в розмірі відповідно до 12 і до 24 відсотків посадового окладу за переліком посад згідно з додатками 1 і 2.

Працівники підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини, які займають посади, визначені зазначеними додатками, вважаються постійно зайнятими на роботах із шкідливими (особливо шкідливими) умовами праці незалежно від фактичного часу роботи в таких умовах.

Додатком №2 до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1998 року N 1960 визначений Перелік посад спеціалістів (у тому числі керівників) та інших працівників підприємств, установ і організацій державної ветеринарної медицини, безпосередньо зайнятих на роботах з особливо шкідливими умовами праці, яким може встановлюватися доплата в розмірі до 24 відсотків посадового окладу.

Пунктом ІІІ цього Додатку визначений перелік посад спеціалістів та працівників, які безпосередньо зайняті на роботах з особливо шкідливими умовами праці з мікроорганізмами III - IV групи патогенності, радіонуклідами, токсичними речовинами III класу небезпечності для людей, хімічними речовинами, віднесеними до алергенів.

До вказаного переліку, зокрема, віднесені завідувачі протиепізоотичних відділів, провідні лікарі, лікарі ветеринарної медицини обласних, міських, районних підприємств (лікарень) ветеринарної медицини.

У примітці до Додатку №2 визначено, що саме належить до мікроорганізмів III - IV групи патогенності, радіонуклідів, токсичних речовин І-III класу небезпеки, алергенів.

Отже, проведення доплати за роботу з особливо шкідливими умовами праці в розмірі до 24% посадового окладу здійснюється за умови зайняття спеціалістом або працівником, посади зазначеної у Додатку №2 до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1998 року №1960 у підприємствах, установах і організаціях державної ветеринарної медицини з урахуванням безпосередньої зайнятості на роботах з особливо шкідливими умовами праці з мікроорганізмами III-IV групи патогенності, радіонуклідами, токсичними речовинами III класу небезпечності для людей, хімічними речовинами, віднесеними до алергенів.

Частиною третьою статті 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 97 КЗпП України, частиною першою статті 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Колективний договір, відповідно до статті 10 КЗпП України, укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Зміст колективного договору, згідно статті 13 КЗпП України, визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.

Колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців (стаття 1 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Зі змісту статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» вбачається, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Європейський Суд з прав людини зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (рішення у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00, від 08 листопада 2005 року).

Судом першої інстанції встановлено, на підставі досліджених під час розгляду справи витягами з колективних договорів між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини за 2008-2011 роки, 2011-2014 роки, 2014 -2017 роки, 2017- 2020 роки, 2020-2023роки, і вказані обставини учасниками справи не заперечувалися при апеляційному перегляді справи, що виплата доплат та надбавок до тарифних ставок і посадових окладів за роботу в важких, шкідливих та особливо важких і особливо шкідливих умовах праці колективними договорами за 2008-2011 роки, 2011-2014 роки, 2020-2023роки не передбачалась, така доплата була передбачена у колективних договорах за 2014-2017 роки та за 2017-2020 роки.

Також відповідно до штатного розпису Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини, дослідженого судом першої інстанції, за період починаючи з 1 січня 2008 року по 2021 рік до складу заробітної плати керівника та працівників протиепізоотичного відділу, доплата до посадових окладів, пов`язаних із шкідливими або особливо шкідливими умовами праці, не передбачена. Вказані обставини також не заперечувалися учасниками справи в суді апеляційної інстанції.

Будь-які докази, що посади, які займав позивач за весь час роботи в Бериславській районній державній лікарні ветеринарної медицини, передбачають безпосередню зайнятість на роботах із шкідливими умовами праці з мікроорганізмами III - IV групи патогенності, радіонуклідами, токсичними речовинами III класу небезпечності для людей, хімічними речовинами, віднесеними до алергенів саме, в матеріалах справи відсутні.

Представник Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини Галич Н.М. категорично заперечувала факт занятості позивача, відповідно до займаних ним посад, на роботах з особливо шкідливими умовами праці з мікроорганізмами III-IV групи патогенності, радіонуклідами, токсичними речовинами III класу небезпечності для людей, хімічними речовинами, віднесеними до алергенів, вказуючи на те, що позивач, за своїми посадовими обов`язками не працював з мікроорганізмами тощо.

Правовий механізм віднесення професії чи робочого місця до категорії роботи із шкідливими умовами праці визначений чинним законодавством.

Так, Закон України «Про охорону праці» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 №1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Типовим положенням про оцінку умов праці на робочих місцях і порядок застосування галузевих переліків робіт, на яких можуть встановлюватися доплати робітникам за умовами праці, затвердженим постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 03 жовтня 1986 року №387/22-78 (далі Типове положення), визначено, що доплати за умови праці застосовуються на робочих місцях, на яких виконуються роботи, передбачені галузевим переліком робіт з важкими та шкідливими, особливо важкими та особливо шкідливими умовами праці. При цьому вказані доплати передбачені лише за неможливості усунення шкідливих виробничих чинників.

Згідно з підпунктами 1.1, 2.1 Типового положення міністерствами і відомствами мають бути розроблені та погоджені з ЦК профспілок відповідні галузеві переліки робіт, на яких можуть встановлюватися доплати працівникам за умовами праці.

Конкретні розміри доплат за роботу в шкідливих і важких умовах праці встановлюються на основі атестації робочих місць пропорційно до фактично відпрацьованого часу в несприятливих умовах праці (згідно з підпунктом 1.7 Типового положення).

Відповідно до абзацу 2 пункту другого постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» № 442 від 01 серпня 1992 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 741 від 05 жовтня 2016 року) результати атестації робочих місць використовуються підприємствами й організаціями для здійснення пільг і компенсацій, передбачених чинним законодавством.

Згідно з абзацом 8 частини другої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець з метою забезпечення додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці забезпечує функціонування системи управління охороною праці, зокрема, організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів.

Пунктами першим, другим Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» №442 від 01 серпня 1992 року, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №741 від 05 жовтня 2016 року, визначено, що атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць, відповідно до абзацу 6 пункту 6 Порядку передбачає, зокрема, обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці.

Отже віднесення професії чи робочого місця до категорії роботи із шкідливими умовами праці можливий лише через процедуру атестації робочого місця.

Матеріали справи не містять відомостей, що у Бериславскій районної державної лікарні ветеринарної медицини в період часу з 2007 року по 2021 рік проводилась атестація робочих місць лікаря, провідного лікаря - епізоотолога, завідуючого відділу протиепізоотичної роботи.

Факт не проведення атестації вказаних робочих місць під час розгляду справи в суді апеляційній інстанції підтвердила представник Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини Галич Н.М. та не заперечував позивач.

Враховуючи наведе суд першої інстанції дійшов правильного висновку по відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з недоведеністю виконання позивачем певний вид робіт, на яких згідно з атестацією робочого місця визнано важкі та шкідливі умови праці та передбачена надбавка в розмірі 24% у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовам праці до посадового окладу.

Посилання позивача на те, що в період з 2007 року по березень 2008 рік йому нараховували та виплачували доплату за шкідливість висновків суду не спростовують, оскільки як вбачається з досліджених судом першої інстанції результатів ревізії проведеної з 20 жовтня2008 року по 26 листопада 2008 року начальником контрольно-ревізійного відділу в Бериславському районі ОСОБА_4 планової ревізії фінансово-господарської діяльності у Бериславській районній державній лікарні ветеринарної медицини за період з 01 січня 2006 року по 01 жовтня 2008 року у відповідності до питань затвердженої програми ревізії та робочого плану з відома в.о. начальника Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_2 , працівникам лікарні проводяться доплати в розмірі відповідно до 12 і 24 відсотків посадового окладу за шкідливі умови праці та проводилась видача продуктів спеціального харчування (молоко). При цьому, в порушення вимог пункту 4 «Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженого постановою КМУ від 01 серпня 1992 року №442, атестація робочих місць на яких технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому не проведена.

Що свідчить про здійснення доплат працівникам лікарні за шкідливі умови праці без проведення атестації робочих місць. І про вказані обставини позивач, як особа з відома якої проводилась ревізія, був обізнаний.

Доводи апеляційної скарги щодо достатності лише постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1998 року N 1960 для нарахування та виплати доплат за шкідливі умови праці спростовуються нормами чинного законодавства, зазначеними вище, якими визначений правовий механізм віднесення професії чи робочого місця до категорії роботи із шкідливими умовами праці.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права та обмеження його процесуальних прав, а саме щодо відмови суду у переході зі спрощеного на загальний порядок розгляду справи та відмову у витребуванні доказів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 13 грудня 2024 року, яка набрала законної сили, втрачене судове провадження у цивільній справі №647/945/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення заробітної плати у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовами праці відновлено лише в частині відновлення змісту таких документів: позовної заяви від 12 квітня 2021 року, розрахунку ціни позову по заборгованості заробітної плати від 12 квітня 2021 року, відповіді на відзив від 14 червня 2021 року, судових повісток, датованих 30 грудня 2021 року та 14 лютого 2022 року, посадової інструкції, трудової книжки ОСОБА_2 та рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 09 листопада 2021 року, шляхом наведення його у резолютивній частині ухвали відповідно до наявного у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Судове провадження у справі в частині інших процесуальних документів, зокрема ухвал Бериславського районного суду Херсонської області на незаконність яких посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі (ухвали щодо відмови суду у переході зі спрощеного на загальний порядок розгляду справи та відмову у витребуванні доказів) не відновлено.

З моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 16 квітня 2021 року Бериславським районним судом Херсонської області у даній справі постановлена ухвала, якою відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Бериславської районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення заробітної плати у вигляді доплат за роботу з особливо шкідливими умовами праці та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Приймаючи рішення про проведення розгляду цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, суд виходив з того, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не віднесена до переліку тих, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України, в редакції чинній на час відкриття провадження у справі, визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд, відповідно до частини третьої статті 274 ЦПК України, враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України визначені спори, у яких в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи.

Отже враховуючи, що спір виник з трудових відносин, є малозначним, відповідно до вимог частини шостої статті 19 ЦПК України, та не віднесений до спорів, у яких в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи суд першої інстанції призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей, що позивач звертався до суду з вимогою про перехід зі спрощеного на загальний позовний порядок розгляду справи.

17 вересня 2021 року Бериславським районним судом Херсонської області у даній справі постановлена ухвала, якою відмовлено у задоволенні заяви представника позивача адвоката Дуброва М.В. про забезпечення доказів шляхом їх витребування судом.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом їх витребування, в якій просив витребувати у відповідача: акти щеплень проти сибірської язви, чуми свинячої, хвороби Ньокасла птиці, сказу собак та котів за участі та підпису Савченка А.П. за період з квітня 2008 року по травень 2021 року; акти щодо досліджень ВРХ на туберкульоз за той же період; опис проб крові ВРХ на лейкоз, бруцельоз та акти виконаних робіт за той час за участі ОСОБА_2 , посилаючись на те, що у наданні вказаних доказів йому було відмовлено з підстав неналежного оформлення адвокатського запиту.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що запитувані докази мають значення при розгляду спору щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, а також що зазначені в заяві документи можуть бути втрачені або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим (наприклад документи, які витребує заявник будуть втрачені, знищені або підроблені).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, д оказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Оскільки заява представника позивача про забезпечення доказів шляхом їх витребування судом при вирішенні питання про відновлення провадження у справі не відновлена перевірити правильність висновків суду першої інстанції щодо не доведеності заявником того, що запитувані докази мають значення при розгляду спору щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, перевірити не можливо. Крім того, апеляційна скарга не містить жодних відомостей на підтвердження того, що запитуванні представником позивача у відповідача документи можуть підтвердити обставини на які посилався позивач або спростувати доводи відповідача.

Клопотання про витребування апеляційним судом документів, у витребуванні яких, на його думку, було відмовлено судом першої інстанції незаконно, ОСОБА_2 не заявляв.

Також посилаючись на незаконність відмови судом у залученні до матеріалів справи ряду нормативних документів (розпоряджень, інструкцій, наказів, доручень тощо), які мали б підтвердити, на думку заявника, його доводи, ОСОБА_2 свої доводи не конкретизував та не заявляв клопотання про залучення до матеріалів справи вказаних документів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що суд першої інстанції повно, всебічно та правильно встановив обставини справи, ухваливши законне та обґрунтоване рішення з правильним застосуванням норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 15 вересня 2025 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

В. О. Бездрабко