Провадження № 2/641/1908/2025 Справа № 641/2701/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання Білоконь І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на її користь матеріальну допомогу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних в розмірі 427605,24 грн. В обґрунтування позову зазначала, що 11.08.1999 її було прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, де вона працювала до 17.06.2021. Відповідно до наказу від 16.06.2021 за № 146/о її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників 17.06.2021.

17.06.2021 між ОСОБА_1 та відповідачем - Державним підприємством обслуговування повітряного руху України було укладено договір № 131 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до умов якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 вказаного Договору посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 21310,00 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 21 рік 10 місяців 16 днів; розмір матеріальної допомоги становить 250000,00 грн. Однак умов укладеного договору про виплату матеріальної допомоги відповідач не дотримався та залишок заборгованості з виплати матеріальної допомоги на теперішній час складає 250000,00 грн. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити кредиторові суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач не лише повинен виплатити суму матеріальної допомоги, а й несе відповідальність за невчасну виплату. В зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом та просить стягнути на її користь матеріальну допомогу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних в розмірі 427605,24 грн.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, та зазначив, що у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, які полягають у військових діях, закритті повітряного простору над Україною та забороною авіасполучень, Наказом ДП «Украерорух» №141 від 30 березня 2022 року було призупинено дію окремих положень Колективного договору на підставі ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», про видання даного наказу були повідомлені також профспілки, що є підписантами Колективного договору. Станом на сьогодення наказ Украероруху № 141 від 30.03.2022 року не скасовано та не визнано незаконним у судовому порядку. Крім того, представник відповідача заперечував проти стягнення 3% річних та інфляційних втрат, посилався, що відповідачем доведено неможливість здійснювати виплати у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин, які не могли бути передбачені відповідачем. Крім того, згідно п. 3.2. Договору підприємство повинно перераховувати працівнику матеріальну допомогу за вирахуванням обов`язкових податків і зборів, чинних на момент виплати певної частини матеріальної допомоги, щодо яких підприємство є податковим агентом, посилався на порядок оподаткування, визначений Податковим кодексом України. Зважаючи на те, що Украерорух є податковим агентом щодо ОСОБА_1 при нарахуванні (виплаті) останній матеріальної допомоги за Договором та повністю виконав вимоги податкового законодавства, дотримався правового механізму оподаткування доходу та, як податковий агент, перерахував до відповідного бюджету в дохід держави податко на доходи фізичних осіб і військовий збір. Представник відповідача зазначає, що позивачу було здійснено дві виплати, які підтверджуються платіжними інструкціями, а тому сума невиплаченої матеріальної допомоги складає 207380,00. Відповідач вважає вірним 3% річних 11244,94 грн та інфляційні втрати -37782,12 грн. Вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Лисенком А.О. подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на її користь ОСОБА_1 суму інфляційних витрат та 3% річних за період з 08.02.2022 року по 15.04.2025, тобто на дату подання відповідного позову, а саме: 110 611,75 грн. інфляційне збільшення, 19 823,26 грн, 3% річних, та 207 380,00 грн. сума боргу а разом 337 815,01 грн. (триста тридцять сім тисяч вісімсот п`ятнадцять грн.) 01 коп

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лисенко А.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Іщенко Ю.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, викладені у відзиві доводи підтримала.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

11.08.1999 ОСОБА_1 прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Відповідно до наказу № 146/о від 16.06.2021 ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників 17.06.2021.

17.06.2021 між ОСОБА_1 та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України був укладений договір № 131 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до умов якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками.

Згідно пунктів 2.2 та 2.3 Договору про виплату матеріальної допомоги № 131 від 17.06.2021 посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 21310,00 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 21 рік 10 місяців 16 днів. Розмір матеріальної допомоги становить 250 000,00 грн.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30 березня 2022 року було призупинено дію окремих положень колективного договору з 1 квітня 2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору.

Спірні правовідносини регулюються главою 47 «Поняття зобов`язання. Сторони у зобов`язанні», главою 48 «Виконання зобов`язання», главою 51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та главою 52 «Поняття та умови договору», главою 53 «Укладення, зміна і розірвання договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» книги п`ятої «Зобов`язальне право», а також главою 52 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За правилом з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту п.3.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 131 від 17.06.2021, укладеного між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та позивачем, вбачається, що відповідач зобов`язався виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу в такому порядку: 1 посадовий оклад протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, а залишок суми матеріальної допомоги по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, починаючи з 6-го місяця з дати підписання договору.

Станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, з урахуванням строків настання кожного із чергових платежів, відповідач не виплатив ОСОБА_1 матеріальну допомогу у розмірі 207380,00 грн. Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не виконало взятого на себе зобов`язання по її виплаті, тому вказана сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача.

В матеріалах справи міститься копія додаткової угоди № 2 до договору № 131 від 17.06.2021, якою Державне підприємство обслуговування повітряного руху України мало намір погодити з позивачем внесення змін до укладеного із ОСОБА_1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором та призупинити його виконання. Зазначена додаткова угода була направлена позивачу засобами поштового зв`язку. Додаткова угода отримана позивачем, однак залишилась не підписаною, а отже сторонами не було у встановленому договором порядку погоджені зміни до нього.

Крім того, суд критично ставиться до посилання представника відповідача на ухилення ОСОБА_1 від укладення зазначеної додаткової угоди, оскільки як вбачається з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу видача наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30 березня 2022 року не є способом внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 79 від 29.04.2021. Крім того, після звільнення позивача з роботи між сторонами припинились трудові відносини. Правовідносини, що виникли на підставі зазначеного договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 79 від 29.04.2021, є суто цивільно-правовими. У зв`язку з тим, що на них не поширюється ні Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», ні колективний договір, суд критично оцінює посилання представника відповідача на настання форс-мажорних обставин, адже згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Доводи представника відповідача щодо поширення на спірні правовідносини положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 136-IX суд відхиляє, оскільки виплата матеріальної допомоги позивачу обумовлена договором про виплату матеріальної допомоги, укладеним між сторонами 17.06.2021, після припинення трудових відносин позивача з відповідачем у зв`язку зі звільненням з роботи.

Між сторонами не було укладено додаткових угод щодо внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги, а тому суд критично оцінює доводи викладені у відзиві щодо призупинення дії деяких положень колективного договору, то й укладений на основі колективного договору договір про виплату матеріальної допомоги теж призупиняє свою дію.

Також, відповідач посилається на настання форс-мажорних обставин у зв`язку із російським вторгненням на територію України.

Разом із тим, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №922/854/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі №910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) також викладено висновок, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідачем не доведено зв`язку між неможливістю виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором та військовою агресією російської федерації в Україні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної допомоги у розмірі 207380,00 грн. підлягають задоволенню.

При вирішенні питання, щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ЦК України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Одним із видів акцесорного зобов`язання є неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

При цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно з частинами першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Так, пунктом 4.1 договору№ 103 від 10.04.2025 року про виплати матеріальної допомоги за колективним договором позивач має право на отримання пені в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 робочого дня.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у відповідача виник обов`язок сплатити ОСОБА_2 суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання та 3% річних від простроченої суми.

Заперечення відповідача про відсутність умисної вини щодо призупинення виплат на підставі форс-мажорних обставин, суд оцінює критично, та виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що виплата матеріальної допомоги позивачу обумовлена договором про виплату матеріальної допомоги, укладеним між сторонами 17.06.2021 року, після припинення трудових відносин позивача з відповідачем. Правовідносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором є цивільно-правовими. У зв`язку з тим, що на них не поширюється Закон України « Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», тому суд критично оцінює посилання представника відповідача на настання форс-мажорних обставин, адже згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи, що судом встановлено та відповідачем не заперечувалось наявність заборгованості саме в розмірі 207380,00 грн., суд приходить до висновку про стягнення інфляційних витрат за період з 17.04.2022 року по 13.04.2025 в розмірі 37782,12 грн та 3 % річних в сумі 11244,94 грн.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги матеріальну допомогу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних підлягають задоволенню частково.

На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 2564,07 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 грошову матеріальну допомогу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних в розмірі 256407,06 грн. (двісті п`ятдесят шість тисяч чотириста сім гривень 06 коп.)

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь держави судовий збір в сумі 2564,07 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, , Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року.

Суддя Д.Є.Боговський