Справа № 643/8884/25
Провадження № 2-о/643/336/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2025 року Салтівський районний суд міста Харкова в складі: головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря Куліш А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ,зацікавлені особи :Головне Управління пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту перебування у трудових відносин,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту трудових відносин.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , відповідно до наказу від 28.08.1986 року № 49 була зарахована студенткою денного відділення Калинівського технологічно технікуму за спеціальністю 2125 «Моделювання та конструювання одягу».

На підставі наказу від 29.04.1989 року № 201 ОСОБА_3 закінчила повний курс навчання на денному відділенні за слеціальністи «Моделювання та конструювання одягу» та отримала диплом. КТ №7198416 з додатком .

З 01.08.1989 року (наказ № 350-ок від 01.08.1989 ) по 26.01.1993 року (наказ № 24 від 26.01.1993 ) працювала на Харківській фабриці індпошиву та ремонту одягу № 1 закройщиком-модельєром.

Відповідно до рішення ГИК м.Харкова №1750 від 17.11.1992 року експериментальний цех фабрики індпошиву та ремонту одягу № 1 по вул. 23 Серпня,31-б комерцилізувався в державно-комунальне підприємство «Посвіт» .

Відповідно до наказу № 24 від 26.01.1993 року Харківської фабрикі індпошиву та ремонту одягу № 1 , ОСОБА_4 (на даний час ) ОСОБА_1 була звільнена за ст. 6 п. 5 КЗпП України переводом з 26.01.1993 року.

Таким чином з 26.01.1993 року по липень 1996 року вона працювала в державно-комунальнму підприємстві «Посвіт» .

З 11 липня 1996 року (наказ №101 к від 05.7.1996 року )по 03.12.1998 року (наказ № 86-к від 19.11.1998 року ) заявник працювала Харківський Гормолзавод № 1 майстром по пошиву спецодягу.

З 29.05.1997 року Харківський Гормолзавод № 1 перетворений на Відкрите акціонерне товариство «Харківський Гормолзавод № 1 » (розпорядження Жовтневого РВК № 61 від 29.05.1997 року).

З метою призначення пенсії по інвалідності заявник звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням № 30 від 30.01.2025 року заявниці було відмовлено у призначені пенсії по інвалідності згідно ст. 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу.

Так як необхідний страховий стаж, визначений статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для осіб віком від 52 років до

досягнення особою 55 років включно становить 13 років.

Страховий стаж заявниці становить 11 років 4 місяці 9 днів.

Обчислення страхового стажу проводиться відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього закону з 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 26.01.1993 року до липень 1996 року, згідно акту опиту свідків № 1177 від 23.01.2025 року, оскільки до звернення за призначенням пенсії по інвалідності заявник не надала трудову книжку, тому не можливо встановити, що вона дійсно працювала в період, що підтверджують свідки.

До того ж не надано документального підтвердження з підприємства про пошкодження чи знищення майна (документів), що унеможливлюють надання уточнюючої довідки за даний період роботи заявника .

Відповідно довідки Управління обслуговування громадян відділу обслуговування громадян № 15 (Сервісний центр ) ГУПФУ в Харківській області від 11.02.2025 року № 2000-0218-8/23154 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є отримувачем пенсії у головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області станом на 10.02.2025 року.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи, яким встановлено інвалідність П та III груп, мають право на пенсію по інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією у віці від 52 років до 55 років включно становить -13 років.

Оскільки, у заявника , ОСОБА_1 , вищезазначений стаж документально не підтверджено, право на призначення пенсії по інвалідності згідно рішення Про відмову у призначенні пенси ГУ ПФУ у Вінницькій області № 30 від 30.01.2025 р. немає.

Однак через втрату або відсутність відповідних кадрових документів її перебування у трудових відносинах офіційно не оформлено та не підтверджується у Пенсійному фонді, що унеможливлює зарахування даного періоду до страхового стажу.

Відповідно довідки ТОВ «Науково-виробничий сервісний центр » «Харківський народний архів » від 19.02.2025 року № 06-15/78 вбачається , що документи з особового складу Державно-комунального підприємства «Посвіт» на зберігання до архіву не надходили .Місцезнаходження їх невідомо.Надати архівну довідку ОСОБА_1 не надається можливим.

Відповідно довідки Комунального підприємства «Міський архів » №Л-14 від 20.02.2025 року вбачається , що документи Державно-комунального підприємства «Посвіт» до Комунального підприємства «Міський архів » на зберігання не надходили.

У зв`язку з втратою первинної документації період роботи заявника з 26.01.1993 року до липень 1996 року до страхового стажу не зараховано.

Встановлення факту є єдиним можливим способом підтвердження трудових відносин для реалізації її права на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим заявник звернулась до суду.

Заявник вимоги заяви підтримала в повному обсязі , просила заяву задовольнити з підстав зазначених в ній, справу слухати у її відсутність.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в судове засідання не з`явився.

Судом в порядку ст. ст. 90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних були викликані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які згідно з письмових пояснень підтвердили, що заявниця дійсно в період часу з з 26.01.1993 року по липень 1996 року перебувала у трудових відносинах з Державно-комунальним підприємством «Посвіт» .

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Відповідно до статей 4, 5 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного чи окремого провадження.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21.

Частиною першою статті 293 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу).

Згідно статті 316 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою їх є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , відповідно до наказу від 28.08.1986 року № 49 була зарахована студенткою денного відділення Калинівського технологічно технікуму за спеціальністю 2125 «Моделювання та конструювання одягу».

На підставі наказу від 29.04.1989 року № 201 ОСОБА_3 закінчила повний курс навчання на денному відділенні за слеціальністи «Моделювання та конструювання одягу» та отримала диплом. КТ №7198416 з додатком .

З 01.08.1989 року (наказ № 350-ок від 01.08.1989 ) по 26.01.1993 року (наказ № 24 від 26.01.1993 ) працювала на Харківській фабриці індпошиву та ремонту одягу № 1 закройщиком-модельєром.

Відповідно до рішення ГИК м.Харкова №1750 від 17.11.1992 року експериментальний цех фабрики індпошиву та ремонту одягу № 1 по вул. 23 Серпня,31-б комерцилізувався в державно-комунальне підприємство «Посвіт» .

Відповідно до наказу № 24 від 26.01.1993 року Харківської фабрикі індпошиву та ремонту одягу № 1 , ОСОБА_4 (на даний час ) ОСОБА_1 була звільнена за ст. 6 п. 5 КЗпП України переводом з 26.01.1993 року.

Таким чином з 26.01.1993 року по липень 1996 року вона працювала в державно-комунальнму підприємстві «Посвіт» .

З 11 липня 1996 року (наказ №101 к від 05.7.1996 року ) по 03.12.1998 року (наказ № 86-к від 19.11.1998 року ) заявник працювала Харківський Гормолзавод № 1 майстром по пошиву спецодягу.

З 29.05.1997 року Харківський Гормолзавод № 1 перетворений на Відкрите акціонерне товариство «Харківський Гормолзавод № 1 » (розпорядження Жовтневого РВК № 61 від 29.05.1997 року).

З метою призначення пенсії по інвалідності заявник звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням № 30 від 30.01.2025 року заявниці було відмовлено у призначені пенсії по інвалідності згідно ст. 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу.

Так як необхідний страховий стаж, визначений статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для осіб віком від 52 років до

досягнення особою 55 років включно становить 13 років.

Страховий стаж заявниці становить 11 років 4 місяці 9 днів.

Обчислення страхового стажу проводиться відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього закону з 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 26.01.1993 року до липень 1996 року, згідно акту опиту свідків № 1177 від 23.01.2025 року, оскільки до звернення за призначенням пенсії по інвалідності заявник не надала трудову книжку, тому не можливо встановити, що вона дійсно працювала в період, що підтверджують свідки.

До того ж не надано документального підтвердження з підприємства про пошкодження чи знищення майна (документів), що унеможливлюють надання уточнюючої довідки за даний період роботи заявника .

Відповідно довідки Управління обслуговування громадян відділу обслуговування громадян № 15 (Сервісний центр ) ГУПФУ в Харківській області від 11.02.2025 року № 2000-0218-8/23154 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є отримувачем пенсії у головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області станом на 10.02.2025 року.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи, яким встановлено інвалідність П та III груп, мають право на пенсію по інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією у віці від 52 років до 55 років включно становить -13 років.

Оскільки, у заявника , ОСОБА_1 , вищезазначений стаж документально не підтверджено, право на призначення пенсії по інвалідності згідно рішення Про відмову у призначенні пенси ГУ ПФУ у Вінницькій області № 30 від 30.01.2025 р. немає.

Однак через втрату або відсутність відповідних кадрових документів її перебування у трудових відносинах офіційно не оформлено та не підтверджується у Пенсійному фонді, що унеможливлює зарахування даного періоду до страхового стажу.

Відповідно довідки ТОВ «Науково-виробничий сервісний центр » «Харківський народний архів » від 19.02.2025 року № 06-15/78 вбачається , що документи з особового складу Державно-комунального підприємства «Посвіт» на зберігання до архіву не надходили .Місцезнаходження їх невідомо.Надати архівну довідку ОСОБА_1 не надається можливим.

Відповідно довідки Комунального підприємства «Міський архів » №Л-14 від 20.02.2025 року вбачається , що документи Державно-комунального підприємства «Посвіт» до Комунального підприємства «Міський архів » на зберігання не надходили.

У зв`язку з втратою первинної документації період роботи заявника з 26.01.1993 року до липень 1996 року до страхового стажу не зараховано.

Встановлення факту перебування в трудових відносинах має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації, відомості про стягнення до неї не заносяться.

У відповідності до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до приписів нормативно-правової бази законодавства України, яке регулює порядок нарахування пенсії, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи.

Працівник не може відповідати порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно частини 1 статті 319 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

При вирішенні справи суд бере до уваги ту обставину, що заявник не має іншої можливості у позасудовому порядку внести відповідні виправлення до трудової книжки.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Дослідженими під час судового розгляду доказами підтверджується поза розумним сумнівом факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у трудових відносинах з Державно-комунальним підприємством «Посвіт» у період з 26.01.1993 року по липень 1996 року.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 293, статтями 316, 319, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносин - задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 у трудових відносинах з Державно-комунальним підприємством «Посвіт» у період з 26.01.1993 року по липень 1996 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Майстренко