ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2158/25 Номер провадження 22-ц/814/3428/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження питання щодо призначення до розгляду цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2025 року у справі за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в березні 2025 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачу надані послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . за період з 01.10.2017 по 01.03.2025 існує заборгованість в розмірі 5652,40 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

В своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 7647,04 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2025 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.10.2017 по 01.03.2025 в розмірі 5652,40 грн та 3 % річних в сумі 536,96 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 1457,68 грн, а всього 7647 грн 04 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" понесені судові витрати в розмірі по 3028 грн.

З вказаним рішенням суду не погодився представник Плеханов І.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій прохають скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 03.06.2025 року повністю та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В доводах апеляційної скарги, зазначає, що суд не дослідив зібрані у справі докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і такі порушення були допущенні внаслідок застосування норми права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, тлумачення яких положень процесуального закону здійснене Верховним Судом у процесі правозастосування.

Крім того, зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, що будинок обладнано комерційними приладами обліку теплової енергії; а розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно опалювальній площі приміщення.

Акцентує увагу суду, що факт отримання послуги з постачання теплової енергії, наданої ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до житлового будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, не підтверджуються будь-якими доказами, в тому числі актами перевірки системи теплопостачання, актом підключення до системи теплопостачання будинку тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» прохає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідач ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 187 кв.м. на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 12.10.2017 в справі № 554/10494/15-ц.

Запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем на вказану квартиру міститься в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно твердження відповідача про відсутність документів про те, що вона є власником квартири не заслуговує на увагу.

Також судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.0.2017 по 01.03.2025 надавав послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_3 , але плата за послуги за вказаний період, що є предметом судового розгляду, власником квартири АДРЕСА_4 відповідачем ОСОБА_1 не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 5652,40 грн.

При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що покладені на відповідача, як на споживача обов`язки належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачувала, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", отримані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2017 по 01.03.2025 в розмірі 5652,40 грн та 3 % річних в сумі 536,96 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 1457,68 грн, а всього 7647 грн 04 коп.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_2 загальною площею 187 кв.м. на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 12.10.2017 в справі № 554/10494/15-ц.

Запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем на вказану квартиру міститься в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно твердження відповідача про відсутність документів про те, що вона є власником квартири не заслуговує на увагу.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.0.2017 по 01.03.2025 надавав послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_3 , але плата за послуги за вказаний період, що є предметом судового розгляду, власником квартири АДРЕСА_4 відповідачем ОСОБА_1 не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 5652,40 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам.

У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань, відповідач покладені на неї як на споживача обов`язки належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачувала, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", отримані за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2017 по 01.03.2025 в розмірі 5652,40 грн та 3 % річних в сумі 536,96 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 1457,68 грн, а всього 7647 грн 04 коп..

Колегія судді зауважує, що належність виконання зобов`язання є предметом доказування і у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованої у справі №913/618/21 від 08.06.2022.

Згідно зі статтями 12,13,81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано, а тому як власник майна він несе тягар його утримання, про що правильно зазначив суд першої інстанції мотивуючи підстави стягнення фактичного спожитих послуг з теплопостачання.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновками районного суду про наявність підстав для стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального та матеріального права під час ухвалення рішення районного суду не знайшли свого підтвердження при перегляді його в апеляційному порядку.

Інших доводів, які б у розумінні статті 376 ЦПК України були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення, апеляційна скарга не містить та зводиться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 08 вересня 2025 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.Б. Бутенко _________________ О.І. Обідіна