09.09.2025 Справа № 756/4616/25
Номер справи 756/4616/25
Номер провадження 2/756/3557/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Шролик І.С.

секретар судового засідання Лисенко Д.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Абібулаєвої Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про відновлення коштів на банківському рахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просить зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на рахунках карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_1 до стану, у якому вони перебували до виконання несанкціонованих операцій, а саме до 19 червня 2024 року о 09 год. 59 хв.; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» скасувати ОСОБА_1 будь-яку заборгованість за використаним кредитним лімітом (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилися внаслідок несанкціонованих операцій від 19 червня 2024 року о 10 год. 00 хв.; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на юридичну допомогу в розмірі 10300,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що позивач є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та має два відкритих карткових рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . 19 червня 2024 року на її фінансовий номер надійшов дзвінок від не встановленої особи, яка представилась працівником банку та повідомила, що відбуваються шахрайські операції по рахунку. Сповістила, що задля збереження коштів на рахунку їх необхідно перерахувати на іншу карту на що позивач погодилась і здійснила переказ коштів на рахунок НОМЕР_3 в розмірі 66666,00 грн, 3700 грн та на карту НОМЕР_4 в розмірі 20020,00 грн. Після проведення операції, невстановлені особи припинили відповідати на дзвінки. Позивач звернулась до органів поліції, за її заявою порушене кримінальне провадження №0000733. Тогож дня, звернулась до відділення банку зі заявою про зупинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами на час проведення досудового розслідування. Вважає, що банком не здійснені дії з повернення безпідставно списаних коштів з її рахунків, просить позов задовольнити.

Рух справи

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2025 року справу передано головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Позивачем усунуто недоліки 10 квітня 2025 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 28 травня 2025 року.

Від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» 02 травня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що банк не несе відповідальність за протиправні дії третіх осіб, а також банк не впливає на дії клієнтів, які розголошують персональні дані або вчиняють дії з переказу коштів з власних рахунків. Відповідальність за введення позивача в оману і заволодіння коштами мають нести винні особи, а не банк.

За заявами представників сторін неодноразово розгляд справи відкладався.

Допущено представника позивача до участі в розгляд справи поза межами приміщення суду, за допомогою власних технічних засобів.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві.

Представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову з мотивів викладених у поданому відзиві.

Вислухавши позицію сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Встановлені фактичні обставини

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», на її ім`я відкрито рахунок НОМЕР_5 .

Як встановлено з виписки по картковому рахунку НОМЕР_6 відкритого на ім`я ОСОБА_1 18 червня 2024 року о 19.34 год здійснено переказ коштів через додаток Приват24 одержувачу ОСОБА_2 в сумі 66666,00 грн та вдруге того ж дня о 19.37 год здійснено переказ коштів через додаток Приват24 одержувачу ОСОБА_2 в сумі 3700,00 грн (а.с.8).

20 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Оболонського УП ГУ НП у м.Києві за заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, в якій виклала обставини, що 19 червня 2024 року приблизно о 10.00 год, перебуваючи за адресою м.Київ, Прирічна,9-А ОСОБА_1 зателефонувала невідома особа з номеру телефону НОМЕР_7 , представилась службою підтримки «ПриватБанк», повідомила про необхідність збереження грошових коштів та їх перерахування на іншу карту. В подальшому ОСОБА_1 погодилась та перерахувала грошові кошти на рахунок НОМЕР_3 у розмірі 66666,00 грн та на карту НОМЕР_8 у розмірі 20020,00 грн. За заявою ОСОБА_1 порушене кримінальне провадження №0000733 (а.с.10).

19 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до відділення АТ КБ «ПриватБанк» зі заявою про не нарахування відсотків допоки тримає досудове розслідування. Сповістила обставини за яких вона перерахувала кошти особі, яка представилась працівником банку.

На звернення АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь, що відсутні підстави для припинення нарахування відсотків за списаними з її рахунку кредитними коштами (а.с.12).

Між сторонами виник спір стосовно наявності у АТ КБ «ПриватБанк» обов`язку відновити грошові кошти на рахунку позивача, які були нею перераховані в результаті шахрайських дій невстановлених осіб.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).

Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22, які згідно положення ч.4 ст.263 ЦПК України застосовуються судом до спірних правовідносин.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Суд за результатами оцінки доказів наявних в матеріалах справи встановив, що позивач ОСОБА_1 відкрила в АТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок, на який був встановлений кредитний ліміт з метою користування банківськими послугами. Проте, в подальшому своїми необережними діями 18 червня 2024 року в проміжку часу з 19.34 до 19.37 перерахувала за допомогою власних технічних засобів (телефону), через улаштований додаток Приват24, грошові кошти, як власні так і кредитні, під впливом (оманою) невстановлених осіб на рахунок ОСОБА_2 .

При цьому, із наданих позивачкою документів вбачається, що списання коштів з її рахунку та подальше розпорядження ними було здійснено нею особисто через мобільний додаток Приват 24 18 червня 2024 року, до правоохорнних органів з цього приводу ОСОБА_1 звернулася 20 червня 2024 року, при цьому сповістила інформацію, що грошові кошти перерахувала 19 червня 2024 року, до Банку позивачка звернулась з повідомлення про списання коштів з її рахунків лише через місяць 19 липня 2024 року.

На підставі досліджених доказів, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відновлення коштів на банківському рахунку.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, понесені витрати не компенсуються.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141 ч. 1, 247 ч. 2, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про відновлення коштів на банківському рахунку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 09 вересня 2025 року.

Суддя І.С. Шролик